![-=Bleach Szerepjáték=-](http://suwun.blogja.net/Headers2/rotator.php)
|
| | |
Szerző | Üzenet |
---|
Nagano Nobu 1. Osztag
![1. Osztag 1. Osztag](https://i.servimg.com/u/f45/12/95/22/82/1oszta10.png)
![Nagano Nobu](https://2img.net/h/oi60.tinypic.com/1ttw09.jpg)
![Férfi Férfi](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_gender_male.gif) ![Horse Horse](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_chinese_horse_1.gif) Hozzászólások száma : 220 Age : 34 Tartózkodási hely : 1. osztag, ágy, próbaterem, Micchan*.* Registration date : 2008. Oct. 29. Hírnév : 26
Karakterinformáció Rang: 1. osztag, ex- kapitány, gitáros Hovatartozás: Gotei 13 Lélekenergia:
![Okashi édességbolt - Page 2 Cl0te](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/cl0te.jpg) ![19000/30000](https://2img.net/h/oi39.tinypic.com/15i70hs.jpg) ![Okashi édességbolt - Page 2 29y5sib](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/29y5sib.jpg) (19000/30000)
![Okashi édességbolt - Page 2 _](https://2img.net/i/_.gif) | Tárgy: Re: Okashi édességbolt Szer. Júl. 06, 2011 3:51 am | |
| || Ismerős ismeretlen vagy ismeretlen ismerős? – Nobu-chan és Michi-chan találkoznak *w* ||
Valamiért úgy gondolta kicsike örömet fog okozni drága hadnagyának, ha már előléptetése óta állandó rettegésben tartja. Tudja, nem akar rosszat Ai chan, de, amikor szóba kerül a munka, annyira ijesztő meg félelmetes szörnyeteg lesz belőle, hogy mindig hangyára zsugorodva bújik szobája egyetlen túlélő növénye, kaktusza takarásába. Kimondhatatlanul ijesztő és, és százszor rosszabb annál, amikor éjfélkor arra kelt fel legszebb álma álmában, vagyis álom az álomban, hogy álmodik az álmában és most belezavarodott saját példájába! Mindegy, mert az a lényeg, hogy csodálatos szenvedélye ellene fordult! Az álom álmában látott álmában valami nagyon furcsa helyen járt. Gyilkos kivik tartottak egy filézett lazac teteme felett szekta gyűlést. Sok-sok francia drazsét szórtak a büdös halra, amit egy semmiből berobbanó Gollam kislány szedegetett "drágaszágom" nyöszörgéssel. Kicsit nem illett a képbe, ahogy az sem Nobu-t senki se vette észre. Pedig ott állt pár méterre és valami Gumibogyószörp receptet tartott kezében, amivel fel akarták éleszteni a lazacot. Néha mellé lépett egy diktafonról rap számokat játszó gettó suhanc, de nem sokat értett a beszédéből, mert állandóan beakadt a kazetta szalagja és azzal volt elfoglalva megszerelje. Befeszítette a vasággyal együtt harminc kilóját és "made in Taiwan" kiáltásokkal elővett egy csavarkulcsot, hogy azzal püfölhesse szilánkosra. Miután meg végzett odahívta valamelyik kivit. Levágott belőle egy szeletet és az átváltozott másik szerkentyűvé. Szegény csonkított zöldike, meg ott mászkált hiányos farpofával!TAT Kegyetlen jelenet volt, amit még tovább fokozott elméje! Ahogy békésen ácsorgott a lapokkal, nyerítés ütötte fel fejét az ablakban, pedig megjelent az ökörszarvú táltos szamár. Hátán kicsike szőke lány ücsörgött tündér királylány jelmezben, amivel önmagában nem lett volna probléma, de a ruhája mintázata!(゚Д゚) Az összes cigis dobozon virító figyelmeztető szöveg ott mosolygott és mellkasán rikító vörös tiltó körben volt hőn szeretett kátrány forrása díszelgett. Ebből a traumából még felocsúdni se hagytak időt. Az anti dohányos liga vezére magasba dobta leszokást segítő tapaszát, melyből gigantikus méretű cigi keletkezett. A hatalmas füst szál baljós árnyékot vetett Nobu-ra, majd nemes egyszerűséggel rápottyant. A rémálomnak ezzel vége szakadt. Hála a magasságosnak, azóta se folytatódott. Viszont, Nobu-ban mély sebeket hagyott. Azóta félve kel fel ágyából, nehogy plafonról vérszomjas cigik hulljanak rá és a szőke kislányoktól összerezzenve menekül fedezékbe. Na, de ott tartott, hol is? Oh, ja már tudja! Feltalálta az irat arc tapétát! Nem ám a véletlenül, foltokban nyomot hagyó tinta pacákat! Az ő bőrén egész jelentések maradtak fenn! Karjáról leolvashatta egy küldetés összefoglalóját, jobb szeme alól egy takarításra érkezett panasz kacsingatott lefelé és megannyi dátum! Kész útvesztő volt, de minden egy helyen volt! Ha kifejleszt valamilyen visszakövethető taktikát, máris nyerne belőle határidő naplót, vagy noteszt! Végre megoldódna memória problémája! Kár, hogy hadnagya nem osztotta remekbe szabott tervezetét. Ahelyett vele örült volna, megint mérges lett.TAT Nem értette mit vétett. A lapok megmaradtak, csak kicsikét elmaszatolódott a szöveg. Persze, ez nem akadályozta abban, hatalmas bűntudata legyen. Ha nem tudta mivel, hibázott és felbosszantotta szegény Ai-chan-t. Szerette volna kiengesztelni. A nagy ötletet sokban nehezítette nem sokat, szinte semmit nem tudott új beosztottjáról. Annyira új volt még, néha nem tudta mit keres az irodájában egy ismeretlen!O.O" Szóval, törte, törte buksiját, míg eszébe nem jutott, legtöbben szeretik az édességet. Vagyis, vesz finomságot Ai chan-nak!*w* Csak nem fogja szeme láttára kukába dobni, ha nem tetszik neki. Maximum, újabb szidást kap, mert munkaidőben elhagyta az osztagot!TAT Kisebb ellenőrző beosztott radarozó tekintetétől tartva kelt útra, hogy megtalálja a behatárolatlan messzeségben lévő boltot. Ő, ugyanis nem kedvelte az édes, krémes, meg blőah süteményeket, így szüksége se volt arra, tudja merre induljon. Ez most úgy hangzott, mintha alapból meg bírná jegyezni. Néha képes volt eltévedni saját szobájába menet is. Ahogy jelenleg se igazodott ki a város utcái között. Bár, szélmérés céljából levegőbe helyezett mutatóujja némileg lerövidítette a keresési időt. Fél nap helyett, csak négy órát kóválygott! Ezt nyugodt szívvel könyvelhette el sikernek. Nem meglepő széles mosollyal lökte be a bolt ajtaját, hogy tüdejét levegővel megszívva ordíthasson csodálatosan szép napot. Lelkes felvezetőjét, rajta kívül senki se tapasztalhatta, mert a küszöb átlépésével egyidejűleg teljes erővel fejelte be az ajtófélfát. Így az illedelmes üdvözlés beletömörödött egy fájdalmas nyöszörgésbe. Semmi gond! Nem adhatunk mindig az első benyomásra! Gyorsan nyomott homlokára egy dinós ragtapaszt és beállt a pulthoz. Oda, ahol kész édesség dzsungel tolongott. Az egyiknek cifrább neve volt, mint a másiknak! Ráadásul némelyik elég furcsa alakú volt. Nem akart gonosz lenni, de az egyik hab fogalma sincs mi a neve izéről barokk paróka jutott eszébe. Hideg kirázta, azt valaki képes megenni! Hát, még attól micsoda műsort produkált, megnyomorították a lábfejét. Erősen koncentrált ne üvöltsön fel, de a gyűlő feszültségtől egyre lilább színben tündökölt arcra és néma szenvedéssel csapkodta térdét. Végül, hősies harcával képes volt egy halk "au"-ra szűkíteni reakcióját. Szegény lány, amúgy is összetörten pillantott a földre. Hogy festett volna, ha ilyen helyzetben felüvölt és összerogyik?ToT -Mi...jaj...hogy...ez? Dehogy! Nem! Sehemmi bajuk, bajom...Ne-ne-nem történt semmi! Ugye nem fog sírni? Té-tényleg jól vagyok!TAT- Körülbelül annyira kétségbe esett, mintha ő bántotta volna meg valamivel. Ki tudja, lehet ezt tette! Lassan kezdett benne éledni azaz érzés cseppet se igazodik ki a nők között! Valaki állandóan paprikás lett rá, pedig tartalék erejét bevetve igyekezett bejárni az irodába és nem elaludni. Mégse volt elég! Folyton lehordták. Ezek után miért ne tudná akaratán kívül megbántani őket? Szörnyű férfi állat lett belőle!TAT Keserű felfedezés, ami olyan letargiával bírt orra előtt hadonászó karjai felett, kiverte szerencsétlen lány kezéből a csomagot. A frissen kikért édességeit kegyelem nélkül csempére száműzte! Borzasztó tettétől sóbálvánnyá meredve csapott arcára. MEGÖLTE A SÜTIJEIT! Naná, mély depresszióba zuhanva guggolt a kicsike tetem fölé, hogy szipogva bökhesse meg. Talány mi fordulhatott meg fejében, talán, rúg egyet?O.o Passz, de életjelet nem kapott, így krokodil könnyeket hullatva ragadta meg a sütijeit elvesztett shinigami kézfejét. -Ré...rész...részvétem! Nehem akartam! BOCSÁNAT! Én, csak...megnyugtatni akartam és salapáltam...aztán...nem is tudom mit történt! Meg tud bocsátani? Tehetek valamit? KIFIZETEM! E...ez a minimum!- Csillantak fel remekbe szabott ötletétől szemei, hogy drámai jelenetét megtörve csaphasson a pultra. Ökle nyílegyenesen a kicsi tálka szélére pattant és, ahogy lenni szokott, következett a showtime! A műanyag edényke néhány művészi fordulattal felrepült, bosszúállóan orrba vágta Nobu-t, végezetül, pedig kárörvendő mosollyal visszahullott a pulton heverő kézfejére. Mindettől az áldozat késleltetett üvöltést hallatva zakózott hátra, körülbelül arrafelé, ahol jobblétre szenderült nyalókás csomag. Szóval, némi csörgés és tényszerű megállapítás következett: -Éhés még halott gyalázó is lettem!TAT Szörnyen sajnálom! Jaj, ho-ha-hó! Be..se..hogy, én...ki...etoo...Nagano Nobu! Meg...megkérdezhetem kinek öltem meg a sütijeit, ha még szóba áll velem? És...öhm...meghívhatom? Ezek...ehetetlenek!TAT- Vakarászta szánom bánom fejjel tarkóját, miközben felkászálódott a csempéről és leoperálta a haori-jára ragadt maradványokat. Jéj, rajta volt! Most veszi észre, hogy feltűnt neki nem hagyta otthon!*w* Ez kész fejlődés!*w* |
| ![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) | | Ayumu Michiyo 7. Osztag
![7. Osztag 7. Osztag](https://i.servimg.com/u/f45/12/95/22/82/7oszta10.png)
![Ayumu Michiyo](https://2img.net/u/3315/58/29/07/avatars/1110-79.jpg)
![nő nő](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_gender_female.gif) ![Rooster Rooster](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_chinese_cock_1.gif) Hozzászólások száma : 144 Age : 30 Tartózkodási hely : itt is, ott is :D 7. osztag, 10. osztag és még Karakurát is megszálltam... muhahaaa >.< Registration date : 2011. Apr. 24. Hírnév : 38
Karakterinformáció Rang: Hadnagy Hovatartozás: Gotei 13 Lélekenergia:
![Okashi édességbolt - Page 2 Cl0te](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/cl0te.jpg) ![21100/30000](https://2img.net/h/oi39.tinypic.com/15i70hs.jpg) ![Okashi édességbolt - Page 2 29y5sib](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/29y5sib.jpg) (21100/30000)
![Okashi édességbolt - Page 2 _](https://2img.net/i/_.gif) | Tárgy: Re: Okashi édességbolt Csüt. Júl. 07, 2011 1:34 am | |
| [Ismerős ismeretlen vagy ismeretlen ismerős? – Nobu-chan és Michi-chan találkoznak *.*] Lányos zavarban mértem fel a terepet. Szerencsétlen fiú… férfi… izééé, akit eltapostam. Nem tudtam eltalálni, hogy annyira fájt-e a lába, hogy csak egy szerencsétlen „au!”-felkiáltásra tellett neki, és örökre megnémítottam, vagy esetleg kifogtam egy vasembert, aki tényleg alig érezte meg az én „elefánt a porcelánboltban”-színdarabomat. Minden esetre lángvörös arcomat megpróbáltam leomló hajzuhatagom alá rejteni, és csakis a padlónak bemutatni. Persze a különös idegen így is kiszúrta, hogy neki ez bizony meg sem kottyant. Most vagy ő volt jobban összezavarodva, vagy én… nem tudtam eldönteni. De mikor megkérdezte, hogy nem fogok-e sírni, akkor elérkeztem arra a pontra, mikor az ember lánya imádkozni kezd, hogy szánja meg a Jóisten, szakadjon rá a plafon vagy süllyedjen el most rögtön. Paradicsomszínű fejjel vizsgáltam továbbra is a padlót, miközben halkan motyogtam, bár inkább egércincogásnak hangozhatott, semmint normális beszédnek. - Ne idegeskedjen, nem fogok sírni… Ekkor egy kissé lehiggadtam, és mivel sorra kerültem a pultnál, kikértem a finomabbaknál finomabb édességeket. épp csak visszafordultam az idegenhez, aki ideges mozdulatokkal kalapált a levegőben, mikor az ámulattól részegen lefordult a kezemből a süteményes tálca. El sem tudtam hinni, hogy csak így a semmibe vetették magukat a szemem fényei. Döbbenten hallgattam az idegent, és sűrűn ráztam a fejem, hogy nincs igaza, és ne is folytassa a beszédet. Persze nem hatott ez a tagadó mozdulatom, vagyis nem láttam jelét, de képtelen voltam elhinni, hogy szerencsétlen magát vádolja a drágaságaim haláláért, miközben a komisz finomságok önként és dalolva vetették magukat a mélybe… vagyis szerettem volna ezt hinni. Nem azért, mert kétségesnek láttam, hogy áldozatom ártatlan ebben a szörnyűséges balesetben, hanem mert szerintem én tehettem az egészről. Ha nem bambulok annyira, ha jobban tartom a tálcát, ha két kézzel kapaszkodom belé, valószínűleg nem történik meg ez az össznépi elhalálozás. Szomorúan ácsorogtam az öngyilkos sütik teteme felett, miközben azt figyeltem, mit csinál az ismerős ismeretlen. Összehúztam a szemöldököm, mikor a férfi leguggolva megböködte egy ujjával a kupacot, majd reménytelenül nézett végig a romokon. Mikor elkapta a kezeimet, és az övéibe fogta, hirtelen azt sem tudtam, hova legyek. Pironkodva néztem hol a kezeimre, hol a taichou arcára, máskor meg a homlokát díszítő dínós ragtapasszal szemeztem. Azt hittem, elájulok, mikor megláttam, hogy könnyezik a halott sütemények felett, és miket mond nekem, de egyáltalán nem tudtam arról sem megfeledkezni, hogy a kezemet fogja. Rettentően aranyos volt, és bár tudtam, hogy nem egy súlycsoportba tartozunk, azért egy pillanatra megfordult a fejemben, hogy barátok is lehetnénk. - Nem-nem! Erre semmi szükség! – replikáztam sietősen a kifizetem felkiáltásra. – Ne vegye ilyen komolyan, kérem, nem a Maga hibája volt. Megbocsátok, eddig sem volt Önnel semmi bajom. De amint láttam, mintha a falnak beszélnék. Amint szerencsétlen nagy bőszen a pultra csapott, egész láncreakciót indított el, amit senki sem jósolhatott volna meg előre. Én is csak dermedten álltam és szemléltem a mutatványt, jóllehet okosabb lett volna cselekednem, de nem tudtam, mégis mihez nyúlhatok, hisz még a végén nagyobb kárt tettem volna a kapitányban, mint amit a segítségem nélkül elszenvedett. Csak egy döbbent sóhajra futotta tőlem, mikor láttam, hogy üti ki a férfit egy műanyag tálka, aminek az erejétől (o.O?) elterült a padlón. Szegény, nem elég, hogy így elbánt vele egy műanyag vacak, még tetézte a bajait, hogy egyenesen a sütihullák közé, illetve rá esett. Kifakadása könnyeket csalt a szemembe, amik már a sírós-száma óta ott fészkeltek a könnycsatornáimban csak arra várva, hogy túláradva elönthessék az egész világot. Igyekeztem őket gyors pislogással még az lőtt felszárítani, hogy kibuggyanhattak volna az arcomra, hogy ott kis csíkokat hagyva maguk után legörögjenek, és ők is a mélybe vessék magukat öngyilkolászás céljából. A kapitány fölé hajoltam, miután nagyjából összeszedtem magam, és riadtan hadarni kezdtem. Tudtam, hogy csak én vagyok az oka a sok bajának a nyomorult balszerencsémmel, ami akár át is ragadhatott rá, és szegény ezek után kénytelen lesz így leélni az életét. - Taichou, ne haragudjon! Mondja, kérem, jól van? Úgy sajnáltam szegényt, annyira nem érdemelte meg, hogy a közelembe keveredjen. Szégyenekben legszívesebben elástam volna magam, de megelégedtem annyival is, hogy arcomat a tenyerembe temettem. - Miket beszél, Kapitány? – kérdeztem vissza, hisz még mindig nem értettem, miért magát vádolja az én vétkem elkövetésével. – Ugyan hogy haragudhatnék Magára? – pironkodva sütöttem le a szemeimet, mert eszembe jutott, hogy fogta a tenyerébe a kezeimet. Gyorsan megráztam a fejem, hogy elüldözzem ezeket a baleset szempontjából lényegtelen emlékképeket. – Ayumu Michiyonak hívnak, és inkább nekem kellene kiengesztelnem Magát, hisz ha én nem lépek rá a lábára, talán ez az egész meg sem történik. Őrült magyarázkodásom közepette most jutott eszembe körbenézni úgy igazán. Elég nagy felfordulást sikerült okoznom, lehet, hogy soha többé be sem tehetem a lábam ebbe a boltba, és örökre kitiltanak, talán még az üzlet egy kilométeres körzetébe sem kerülhetek semmilyen módon sem. Ez lenne életem egyik legszörnyűbb eseménye, és nem igazán szeretném, ha bekövetkezne. Gyorsan a pult felé fordultam, hogy megkérdezzem az eladót, merre találok vödröt, lapátot meg egyéb jó dolgokat, amik a takarításhoz nélkülözhetetlenek, arra azonban nem számítottam, hogy egy eltévedt holtestre lépek, és sikeresen elcsúszom rajta. Meglepett, de halk sikoly csúszott ki a számon, mikor hirtelen borulni kezdtem. Nagyon, nagyon, nagyon reméltem, hogy semmire és senkire sem sikerült ráesnem, magamon kívül, mert azt a szégyent már biztos, hogy nem bírtam volna ki. Nem elég, hogy agyontaposom szerencsétlen taichout, aztán még leborítom a sütiket is, hagyom elzúgni Nagano Nobut, és még én magam is elzúgok. - Rettenetes és reménytelen alak vagyok – motyogtam teljes letargiában, ahogy a talaj kifordult a lábaim alólam. |
| ![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) | | Nagano Nobu 1. Osztag
![1. Osztag 1. Osztag](https://i.servimg.com/u/f45/12/95/22/82/1oszta10.png)
![Nagano Nobu](https://2img.net/h/oi60.tinypic.com/1ttw09.jpg)
![Férfi Férfi](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_gender_male.gif) ![Horse Horse](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_chinese_horse_1.gif) Hozzászólások száma : 220 Age : 34 Tartózkodási hely : 1. osztag, ágy, próbaterem, Micchan*.* Registration date : 2008. Oct. 29. Hírnév : 26
Karakterinformáció Rang: 1. osztag, ex- kapitány, gitáros Hovatartozás: Gotei 13 Lélekenergia:
![Okashi édességbolt - Page 2 Cl0te](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/cl0te.jpg) ![19000/30000](https://2img.net/h/oi39.tinypic.com/15i70hs.jpg) ![Okashi édességbolt - Page 2 29y5sib](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/29y5sib.jpg) (19000/30000)
![Okashi édességbolt - Page 2 _](https://2img.net/i/_.gif) | Tárgy: Re: Okashi édességbolt Csüt. Júl. 07, 2011 5:46 am | |
| || Ismerős ismeretlen vagy ismeretlen ismerős? – Nobu-chan és Michi-chan találkoznak *w* ||
Bárgyú mosollyal úszkált az átmeneti boldogság tengerén. Lehet tönkre tette valaki napját és többszörösen megölte sütit, de felvette! Használhatott valami, mert annyi év küszködés után rajta volt a haori-ja! Nem emlékszik, hogy csinálta, de most akkor is büszkeséget érzett! Tudta, nem kéne, mert maga köré kéne néznie, ahol ártatlan édesség tetemek hevernek, meg vele szemben egy lelkileg összetört lány áll. Mégse ment! Annyira átjárta az örömteli bizsergés, hogy megannyi kudarcba fulladt próbálkozás után sikert ért el. Kötött már vörös madzagot az ujjára, eredménytelenül. Volt napokig nem tűnt fel neki, valami rikító színű dolog éktelenkedik rajta, vagy egyszerűen nem emlékezett, mire kéne emlékeznie és a madzagot szorítva kucorodott be egy sötét mélyedésbe. Aztán a felragasztható üzenetek! Lehettek akármekkorát és lehettek akárhol, mindig sikerült elmennie mellettük. Kivéve egyszer. Huzat lett a szobájában és beterítette több száz színes papír. Nagyon horror volt!TAT Semmit se látott. Az a sok lap, meg csak vérszomjasan suhogott a fülébe. Gyűlöli a rémisztő filmeket és arról, mindig tudatmódosított papír piranhák támadása jut eszébe. Bele se mer gondolni, mi történhetett volna vele, ha nem esik át a fotelon. Elevenen felfalják?(゚Д゚|||) Széttépik apró cafatokra? Olyan brutálisan kivégzik, mint ő a sütiket!TAT Nem, nem felejtette el szörnyű tettét -kivételesen- , csak kicsikét elkalandozott és meglepődött, milyen rokonságba tudná magát állítani egy ragadozó, pikkelyes hallal.(O.o)" Vagy, most kit támadtak meg és hogy volt? Pislogott maga elé, cseppecskét belefagyva elmélkedésébe. Azért annyira nem bambult bele a fantáziálásba, milyen lehet piranhaként élni, ilyen teremtmény elől menekülni, vagy félig shinigami, félig piranha mutánsként cigit kérni a közértben, hogy ne hallotta volna a választ. Helyesbítve, ne látta volna neki beszélnek. Bár kicsit furcsállta az elkapott szavakat. Valami vödör kapitány haragudott a kiengesztelésre!(°_°) Nem tudta az kicsoda és miért gonosz, hogy a visszautasít egy ilyen gesztust, de a neve alapján nem szeretett volna vele találkozni. Vödör névvel, biztos sebhelyes arcát takargatta, mint Darth Vader! Viszont, valami, igen valami szöget ütött fejében! Magázták! Nem szerette, mert nem számított idősnek és ettől olyan izének, ősz szakállas bácsikának érezte magát! Fiatal volt!TAT Ugye?TAT -TEGEZZ! Ihizéé...ne...nem paran...csöh! Ké...kérlek, tegezz, mert kint vagyunk...és szolgálat sincs...akarom, mármint...beszélgessünk, mint két egyszerű vásárló!*w* Rendben...öhm...Mich...Micha...Micho...Yoyo...etooo....Michi?- Teljes figyelmét felőrlő koncentrációval próbálta felidéznit. Tényleg, de tényleg törte kobakját, mert nem akarta azzal tetézni bűnei sorát, még a nevét se képes megjegyezni. Márpedig nem érkezett életmentő szikra. Nagyjából derengett számára abc eleji betű és nagyon aranyosan hangzott. Ettől persze nem rázódott helyre memóriája. Sajnálatos módon minden kipottyant belőle. Rémesen érezte magát emiatt, de továbbra se talált rá megoldást. Egy szépséges napon, talán feltalálnak valamilyen ketyerét, mely tárolja helyette az adatokat. Ha már van bővíthető memória és egyre kisebb memória kártya, miért ne találnák fel az emberre átültethető változatát? Milyen szép lenne! Végre emlékezne dolgokra!*w* Betenne egy picike kártyát, tippje sincs miként, felismerné az agya és sok-sok újdonságot tehetne rá, amik biztosan ott lennének és biztosan tudna róluk. -Mi nem történik? Jaj, ez...hát...őszintén szólva, én...tudod...beverem valamim, bumm és esek. De-de-de, magamtól! Ne...nem a te hibád!- Még kedves mosolyt is villantott, hátha hisznek neki. Örült volna, ha jobb kedvre derül szegény lány. Szíve szakadt meg, ha belegondolt, mit tett percekkel ezelőtt és még helyette sajnálkoznak a történtekért. Nem így kellett volna lennie! Ő esett rájuk kétszer a kapkodása miatt. Ezek fényében, hogyan nézhetné tétlenül rossz kedve legyen?TAT Nem menne! Szerette volna, ha nem emészti magát Michi. Vagyis, állát vakarászva kent szét némi süteményről megmaradt ételszínezőt, mialatt bőszen töprengett, mivel vidíthatná fel. Nem sokat értett a hangulat javításokhoz. Azzal, valószínűleg nem segített volna, ha felveti menjenek vidámparkba, vagy vesz neki életnagyságú muffin plüss figurát. Garancia sem volt, nem bántja meg valamelyik légből kapott ötletével. Nem tudta miket szerethet.TAT Vaktában lövöldözött és szenvedett, mialatt Michi előre kezdett esni?(°0°) Hirtelen azt hitte hallucinál. Nem a lány dől, hanem a világ. Ezért, egyszer, kétszer, sokszor lepillantott a csempére. Tévedett. Ő teljesen jó helyen volt. Tehát, mégis Michi-nek kellett borulnia!(゚Д゚|||) Magas röptű felismerésétől harci kiáltással vetődött előre. Sajnos a zuhanót nem sikerült elkapnia, de annál sokkal frankóbb tettet hajtott végre.*w* Teljes véletlennek köszönhetően elmérte a távolságot, ami kész csoda volt ennyi centivel és hasra borult. Útközben, azért buksijával sikerült kifúrnia Michi lábait, így ahelyett talajra esett volna szegény lány, kényelmesen ráhuppanhatott hátára. Nem tagadja, megroppant dereka, viszont biztonságban volt Michi!*w* Ez kárpótolta annyira, ne foglalkozzon a ténnyel, pár napra gyógytapaszokkal fog közlekedni. -Há...hála az égnek! Örülök, hogy nincs bajod! ÁHÁ! Ettől, hogy kiterültem és, hogy csattanás, és itt...Eszembe jutott, mit tehetnénk! Adjuk meg a sütiknek a végtisztességet! Vagy, ragasszunk belőlük figurát?...Az...az...az-az-az...Süttyő! Lehetne egy saját süti lényünk!*w*- Villant fel az a bizonyos lámpácska feje felett, mialatt nyomatékosítva okos megjegyzését belecsapott tenyerébe. Remek terv volt! Mindig ki akart valami hasonlót próbálni. Olyan remek lenne, ha volna saját beszélő Frankenstein sütije. Igaz félne áramot vezetni az édességbe, meg mi lenne, ha gonosz gyilkos változna belőle, de reménykedett benne, nem ez fog történni. Próbát megért! Már, csak kedvező válaszra volt szüksége. Nem nyúlhatta le más tulajdonát. Hiszen darabokra hullott, de még Michi-é volt. Amúgy is remélte részt vesz az akcióban. Egyedül nem izgalmas. Társsal kell az ilyesmit csinálni. Emiatt bolygónyi bociszemekkel pislogott rá. Ha lett volna nála fogadj örökbe tábla, még azt is felmutatja. Annak hiányában, viszont csak kihúzta zsebéből a listaként legördülő dinós ragtapasz gyűjteményét. -Van hozzá sok ragasztóm!*w* Mit gondolsz?- |
| ![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) | | Ayumu Michiyo 7. Osztag
![7. Osztag 7. Osztag](https://i.servimg.com/u/f45/12/95/22/82/7oszta10.png)
![Ayumu Michiyo](https://2img.net/u/3315/58/29/07/avatars/1110-79.jpg)
![nő nő](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_gender_female.gif) ![Rooster Rooster](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_chinese_cock_1.gif) Hozzászólások száma : 144 Age : 30 Tartózkodási hely : itt is, ott is :D 7. osztag, 10. osztag és még Karakurát is megszálltam... muhahaaa >.< Registration date : 2011. Apr. 24. Hírnév : 38
Karakterinformáció Rang: Hadnagy Hovatartozás: Gotei 13 Lélekenergia:
![Okashi édességbolt - Page 2 Cl0te](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/cl0te.jpg) ![21100/30000](https://2img.net/h/oi39.tinypic.com/15i70hs.jpg) ![Okashi édességbolt - Page 2 29y5sib](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/29y5sib.jpg) (21100/30000)
![Okashi édességbolt - Page 2 _](https://2img.net/i/_.gif) | Tárgy: Re: Okashi édességbolt Pént. Júl. 08, 2011 7:26 am | |
| [Ismerős ismeretlen vagy ismeretlen ismerős? – Nobu-chan és Michi-chan találkoznak *.*] Befogtam a számat, és ezt szó szerint kell elképzelni. Ahogy Nagano taichou erélyesen kifejezte az ellenszenvét a magázással kapcsolatban, és letette voksát a tegezés mellett, rögvest az ajkaimra csaptam az egyik, majd a másik kezemmel is, mivel épp szándékomban állt egy ön, maga és társai tartalommal kacifántosan megtűzgélt mondatot mondani. A bennem rekedt szóáradattól és levegőtől gombóc nőtt a torkomba, mire a szorító érzésnek sikerült könnyeket csalnia a szemembe. Legalább annyira megijedtem, mintha arról akartam volna kiselőadást tartani neki, hogy milyen terveim vannak a kivégzésére, miközben nincsenek is, és nem is vagyok egy pszichopata. Igaz, ha ezt állt volna szándékomban részletezni neki, akkor tényleg lett volna félnivalóm, mert az azt jelentené, hogy teljesen és végérvényesen elmentek nálam otthonról. A saját kapitányomon kívül nem sok rangban ennyivel felettem állóval beszélgettem mostanság, így meg akartam adni a neki kijáró tiszteletet, és nem a kora miatt magáztam egyfolytában. Valójában szemtelenül fiatal volt kapitánynak, bár látott már a történelem nála fiatalabbat is. Nem is lehetett sokkal idősebb nálam, mármint kinézetre, hisz az arca egészen fiatalos volt, kissé gyermeki, bár már felnőttes vonásokat tükrözött. (értelem powa -.-”) Nem értettem ehhez, így nem firtattam túl sokáig még magamban sem, inkább a rám törő szívrohammal küszködve próbáltam elmondani a kapitánynak, hogy megétettem. - Nem fordul elő többé – dünnyögtem csendesen a kezeimet tördelve. Képtelen voltam huzamosabb ideig rajta tartani a szememet, mert attól mindig csak elpirultam, és nem tudtam koncentrálni, mit mond. Halványan elmosolyodtam, mikor megpróbálta kitalálni a nevem… Annyira aranyos volt. Többször is félve, és enyhén vörösödve pislogtam az arcára – meg arra a cuki dínós ragtapaszra a homlokán –, hogy jól megnézzem magamnak, és emlékezzek rá. Nem akartam elfelejteni, mert igazán kedves volt azok után is, hogy majdnem a nyakát törte a bénaságom miatt, viszont – nagy valószínűséggel –, amint kijutunk innen, ő elindul a másik irányba, mindegy, hogy én melyiket választom, és minél gyorsabb iramban – talán még shunpot is bevet a meneküléshez –, fog távozni. T-T Mindezek ellenére nagyon kedves és szimpatikus volt, de nem vártam volna tőle, hogy a szükségesnél akár egy másodperccel is több időt töltsön el az én balszerencsés társaságomban. Ő is pont ezt a témát taglalta, mármint a bénaságomat. Nem hittem el neki, hogy ez az egész galiba az ő hibájából történt, hiába mosolygott. Annyira bántott, hogy így gondolja, és hogy képes magát vádolni, na meg még mellé mosolyogni, hogy szégyenemben és a bűntudattól vezérelve inkább a padlót és az azt beterítő sütihullákat tanulmányoztam. Szegénykéim elég kérészéletűek voltak, talán épp annyira, mint az ismeretségem Nbou taichouval. Próbáltam nem belelovalni magam egyik végletbe sem, de az még mindig hihetőbb végkifejlet volt, hogy a kapitány fejvesztve menekül a közelemből, mint az, hogy akár egy pillanatot is szívesen töltene csak úgy a társaságomban. Miután nagyjából összeszedtem magam, eszembe jutott, hogy illendő lenne segítséget nyújtani az eladónak, így felé fordultam, ám ekkor beütött a krach, és kezdődött a cirkuszi mutatvány. Nem tudtam, hogy s mint – mert rövid ideig csukva volt a szemem –, de végül mégsem találkoztam szemtől – vagy egyéb más testrészemtől –, szemben a padlót borító csempével, mással azonban annál inkább. Amint földet(?) értem, azonnal hallottam és éreztem is egy hatalmas roppanást. Valakire ráestem, az biztos volt, és miután megláttam a lila fürtöket, már azt is tudtam, hogy hiába próbáltam nem Nobura borulni, mégis összejött az óriási és végtelen szerencsémnek hála. (-.-)” Először nagyon megijedtem, és képtelenségek sorozata ötlött az eszembe. Hisz megöltem Nagano taichout! Megöltem őt… o.O T-T Rettentően szomorú voltam, de azért csak megtaláltam a történtek napos oldalát is – valószínűleg már teljesen bekattantam, és azért születhettek meg ezek az enyhén elmebeteg gondolatok. Mondjuk, még az a szerencse, hogy nem akárhány tiszt előtt gyilkoltam meg, mert akkor nekem kellett volna átvennem a helyét az osztagánál, ami egy csodálatos és rettentően gyors világvégéhez vezetett volna. El sem tudtam képzelni egy ilyen béna alakot, mint én, a kapitányi székben. Hatalmas kő esett le a szívemről, mikor Nobu-chan életjelet adott magáról, de mint szokás nálam, ezúttal is egyik végletből a másikba csaptak az érzéseim, saját magamat zavartam össze, és tettem semmissé a pillanatnyi megkönnyebbülésemet. Amint tudatosult bennem, hogy a kapitányra zuhantam, azon mód lemásztam róla, és iszonyatos haragomban bőgni kezdtem. Na, nem az életmentő HŐS-őmre haragudtam, hanem magamra, amiért képes voltam Nobut pihe-puha matracként használni, hogy a saját bőrömet mentsem. Dühös voltam magamra, hogy ilyen önző és béna vagyok, és alighanem komoly sérüléseket okoztam Nagano-sannak. Reméltem, hogy nem veszi észre azt a néhány csepp könnyet, ami zavartalanul végiggurult az arcomon, és szétplaccsant a kézfejemen. Nem akartam, hogy sírni lásson, így is elég kiábrándító alak voltam, ennél szánalmasabb már nehezen lehettem volna, de persze nekem ez is sikerült. Leesett állal, és maszatos arccal néztem az ujjongó kapitányt, aki azért hálálkodott, mert nekem semmi bajom sem esett. (o.O?) Nem értettem az összefüggéseket, és egyáltalán nem vágtam a helyzetet sem. Most vagy hallucináltam, vagy álmodtam, vagy a kettő egyszerre. Nem fért a fejembe, hogy Nobu-chan hogy nem akadt ki tőlem, és még szánt szándékkal feláldozza értem a testi épségét, bár… Rettenetesen nagy szíve lehet, hogy kockáztatta az egészségét egy ilyen alakért, aki eleve menthetetlen eset. Felnéztem rá, és csodáltam őt, még arról is megfeledkeztem, hogy önmagamra haragszom, és hogy emiatt a düh miatt bömbölök, mint egy kisgyerek. Csak az járt a fejemben, hogy meg kell valahogy hálálnom Nagano-sannak az önzetlen tettét. - Köszönöm, hogy megmentettél. *.* - mondtam csillogó szemekkel és hatalmas mosollyal az arcomon. Közelebb kúsztam a kapitányhoz, és mindenről-mindenkiről megfeledkezve magamhoz öleltem. úgy képzeltem, leginkább ezzel a tettemmel tudom megmutatni neki, mit érzek, és hogy milyen hatalmas szíve van, főleg az után, miután kitalálta, mi legyen a pórul járt sütihullákkal, akik hősi halottaivá váltak az én bénaságomnak. Persze az egész ölelés nem tartott fél percnél tovább, így is rendesen elszégyelltem magam, amiért csak így váratlanul letámadtam a taichout. Persze mi sem bizonyíthatta volna ékesebben a szégyenemet, mint rákvörös arcom, amit sehogy sem tudtam elrejteni a kíváncsi pillantások elől. - Elnézést! – suttogtam fejemet lehajtva, azonban szám sarkában mosoly bujkált. Fantasztikus, zseniális ötletei voltak. Én is úgy gondoltam, hogy az életüket vesztett finomságok megérdemlik a végtisztességet, még akkor is, ha kissé szétroncsolódott állapotban kerülnek a földbe. Ám ekkor Nubo-chan egy még csodásabb ötlettel állt elő, amit nem hagyhattam szó nélkül lebegni kettőnk között. - Ugyan nem tudom, mit jelent az a szütyő… ehm… öhm… Süttyő? De nagyon tetszik az ötlet, hogy egy saját sütiemberkét készítsünk az eltávozott maradványokból. Elvégre az a legkevesebb, hogy kapnak egy saját, emberi formájú testet. – egyetlen dolog nem hagyott nyugodni, amiről persze meg is kérdeztem Nobut. – De utána eltemetjük a mi kis sütiemberkénket? *.* Azt akartam, hogy a sütik békében nyugodjanak, és az az én szememben csak úgy volt lehetséges, ha végső nyughelyükre helyezzük őket. Nyugodtabb lettem volna, ha tudom, immár jobb létre szenderülnek, és biztosan a bűntudatom sem mardosott volna ilyen ember feletti erővel. Na jó, azt én magam sem hittem, hogy a bűntudat csak úgy elpártol majd mellőlem, elvégre szegény kapitányt is teljesen leamortizáltam és rengeteg kényelmetlen helyzetbe hoztam. De talán, ha sűrűn kérek tőle elnézést, és kitalálok valamit, amivel kiengesztelhetném, akkor talán… talán egyszer majd meg tud bocsájtani. Visszatérve a sütiszörnyes, vagy miféle ötletre, remekbe szabott kis akció volt, csupán azt nem tudtam, hogyan visszük végre, de Nobu-chan – mint később kiderült –, még erre is tartogatott meglepetéseket. Mosolyogva néztem a taichou arcára, aki hatalmas, mondom: HATALMAS szemeket meresztett ám. Ha tehettem volna, menten elolvadok, ám így csak magamban csöpöghettem a látottakon. Olyan édes volt, mint egy kisgyerek, és ez egyre csak jobb lett, ahogy telt az idő. Halkan felkuncogtam, mikor hirtelen előhúzott a zsebéből egy hosszú csíkot, ami teli volt a homlokán látott ragtapaszhoz hasonlatos kis matricákkal. - Remek lenne!^^ Széles vigyort villantottam rá, ekkor szúrtam ki az állán kevélyen terpeszkedő, enyhén szétkent csokimaszatot, ami leereszkedően kukucskált rám, és királyként érezte magát, amiért ő ilyen jó helyre került a többiekhez képest. Felemeltem a kezem, és Nobu-chan arcához közelítettem, de mielőtt még elérhettem volna, paradicsom-piros arccal, riadtan visszarántottam. Nem érhettem hozzá, mármint nem akartam fogdosni a taichout, mert igencsak idegen voltam neki, meg még a végén kinyírtam volna a hatalmas balszerencsémmel. Már csak az kellett volna, hogy kiskutya módjára rávessem magam, és úgy nyalogassam le a csokikrémet a fejéről. Totális siker lenne persze, ha azt akarnám, hogy hanyatt-homlok meneküljön. - Khm… Ott, ott csokis az állad – mutogattam inkább rettentő elmésen a kérdéses pontra. – Egyébként nem kellene valamelyik sarokba költöznünk, vagy a bolt elé, hogy ne tartsuk fel a vásárlókat? – érdeklődtem szememet mindvégig lesütve, miközben már elkezdtem felszedegetni a tálcára a sütimaradványokat. |
| ![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) | | Gabriela Escamilla Arrancar
![Arrancar Arrancar](https://i.servimg.com/u/f45/12/95/22/82/arranc10.png)
![Gabriela Escamilla](https://2img.net/u/3315/58/29/07/avatars/1148-92.png)
![Férfi Férfi](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_gender_male.gif) Hozzászólások száma : 60 Tartózkodási hely : Huecu Mundo Registration date : 2011. Jun. 17. Hírnév : 2
Karakterinformáció Rang: 60. arrancar; Natalie-sama fracciónja Hovatartozás: Las Noches Lélekenergia:
![Okashi édességbolt - Page 2 Cl0te](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/cl0te.jpg) ![7100/15000](https://2img.net/h/oi39.tinypic.com/15i70hs.jpg) ![Okashi édességbolt - Page 2 29y5sib](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/29y5sib.jpg) (7100/15000)
![Okashi édességbolt - Page 2 _](https://2img.net/i/_.gif) | Tárgy: Re: Okashi édességbolt Szomb. Júl. 09, 2011 2:40 am | |
| Édesség vagy barátkozás melyiket válasszam?
Juj, a kislány-chan nagyon kedvesnek látszik, azt mondja, hogy vesz nekem cukorkát. De jó én szeretem ezt a kislányt az bizti. És még ő is szereti, a pillecukrot hát ez már nem tudom miért, de nagyon jó. Hogy kicsoda Kuyoi-chan? Tényleg ki is az? ~ Hát én te észkombájn! Ne szórakozz.~ Észkombájn az micsoda és én miért vagyok az? Én ezt nem értem. - Az nem Kuyoi-chan hanem Kuyoi-chan. – na, ez is megvolt. Remélem, most már megérti, hogy Kuroi-chan az nem Kuyoi-chan. Nos mivel ezzel megvolnánk és… oh, elfelejtettem a másik kérdésére válaszolni, én lüke.^^ - Kuyoi-chan nem az apucim.*nevet*Apuci otthon van és dolgozik. – mosolygok a kislány-chanra majd a már említett édességek felé kezdem, elhúzni majd megtorpanok. Amint elmondom Keiko-channak hogy nem tudom, merre vannak a pocky-k ő egyből el is mondja. Balra, de merre az a balra? Juj, a nyelvem, EZ MIND MIATTAD VAN BAKA? BAKA? BAKA KUROI-CHAN!!! A számat fogva ugrálok a fájdalom miatt és kicsit pityergek is mikor észreveszem, hogy már nem érzem a lábam alatt a földet. Ekkorát ugortam volna… vagy, vagy lehet, hogy re… repülök. Oh, nem csak a kislány felvett a hátára. Nahát mindjárt ott vagyunk, áh szóval ez a bal oldal, tudtam ám. Miután letesz a hátáról sajna rossz hírt mond. Mi magasan, oh hogy most miért nem tudok repülni. De én akarok kiwiset, akarok, akarok… - Csináljunk, csináljunk! – és már pattanok is Keiko-chan nyakába, hogy elérhessem a kiwis pocky-t és olyan ízét… mi is az, amit mondott? Ja, igen hülyét csináljunk… ~ Aya ne beszélj csúnyán!~ szól rám mérgesen Kuroi-chan. - De én nem is beszéltem. ~ Akkor ne gondolj csúnya szavakra.~ - De milyen csúnya szavakra? Én ezt nem értem. – kérdezem amíg Keiko-chan vállán egyensúlyozva matatok a polcon. - Megvan! – kiálltok, fel mikor végre elérem a zöld pocky-t, ám ekkor megimbolygunk és… - Ajjaj! – nagy puff és csörrenést kelt eldőlésünk és még én szegényke le is vertem a hátam mögötti polc tartalmát így az jól betemetett mindkettőnket. Nagy nehezen kiásom magam a sok csomag sós rágcsálni valók közül és ekkor valami eszembe ötlik, amit hangosan ki is mondok. - Miéjt van egy édességboltban nem édes jágcsa? – amíg így tanakodom, még valami az eszembe jut. - Kislány-chan hol vagy? – kérdem mivel, hogy Keikot is maga alá temette a chips meg a többi. - Jaj a zöld pocky eltűnt! Keiko-chan most mi lesz? Eltűnt. - fordulok kétség... öhm ízé... ~ Kétségbeesve?~ - Igen az.
|
| ![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) | | Nagano Nobu 1. Osztag
![1. Osztag 1. Osztag](https://i.servimg.com/u/f45/12/95/22/82/1oszta10.png)
![Nagano Nobu](https://2img.net/h/oi60.tinypic.com/1ttw09.jpg)
![Férfi Férfi](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_gender_male.gif) ![Horse Horse](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_chinese_horse_1.gif) Hozzászólások száma : 220 Age : 34 Tartózkodási hely : 1. osztag, ágy, próbaterem, Micchan*.* Registration date : 2008. Oct. 29. Hírnév : 26
Karakterinformáció Rang: 1. osztag, ex- kapitány, gitáros Hovatartozás: Gotei 13 Lélekenergia:
![Okashi édességbolt - Page 2 Cl0te](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/cl0te.jpg) ![19000/30000](https://2img.net/h/oi39.tinypic.com/15i70hs.jpg) ![Okashi édességbolt - Page 2 29y5sib](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/29y5sib.jpg) (19000/30000)
![Okashi édességbolt - Page 2 _](https://2img.net/i/_.gif) | Tárgy: Re: Okashi édességbolt Szomb. Júl. 09, 2011 5:04 am | |
| || Ismerős ismeretlen vagy ismeretlen ismerős? – Nobu-chan és Michi-chan találkoznak *w* ||
Akkora elégedettség töltötte el, mint egy jól lakott kisiskolást a menza csoki puding. Kissé szerencsétlen mozdulattal segített Michi-n, Tettén még se csorbított, hogy igen, megmentette plezúr beszerzésétől. Hatalmas bűntudata lett volna ha sajátjával mérve egy kar távolságból nézi végig, miként esik össze. Nem tudna tükörbe pillantani.TAT Egy égbe kiáltó bűnt elkövetett, férfiak szégyene tekintene rá, amitől még nyomorultabbul érezné magát. Így volt tökéletes, ahogy volt! Remélte, büszke lenne rá Ai chan, ha látta volna. *w* Hasznosat meg ügyesen tett! Védte a védtelen Michi-t! Bizony, bizony! Kicsit kiszaladt alóla a valóság mezeje. Hirtelen teljesen más környezetbe kavarodott. Ő lett a vadvirágos zöld rét lovagja. Csípőre tett karokkal álldogált térdig érő fűben, mindent beragyogott a lenyugvó nap, lágy szellő fújta zöld-fekete-sárga köpenyét és hatásvadász célzattal, lassított felvételben cseresznyevirág szirmok repkedtek körülötte. Minden idilli és tökéletes. Maga a megtestesült hősi pillanatkép. Annyira tetszett a képzeletbeli látvány, alig bírt tőle elszakadni. Olyan kevésszer képzelődhet erről, hogy ne csak gondolja, mi lenne, ha jót tenne. Szinte fájt elhessegetni. Ennek meg az lett a következménye, valahol megragadva a két világ között vigyorodott el bárgyú boldogsággal. Persze, pont akkor, amikor megmentő tettéért ölelést kapott. Szegény, Michi! Biztos furcsa lehetett neki, micsoda fejet vág.TAT Ezt próbálta azzal jóvá tenni, miután visszazuhant a bolt dimenziójába, kiosztott egy kedveskedő simit feje búbjára. -Szívesen, máskor is!- Nem tudja miért vált szokásává mindenkinek buksi simogatást osztogatni. Szerette adni. Úgy gondolta aranyos, meg közvetlen dolog. Azt a helyzetet nem látta, esetleg, ismétlem esetleg, másokat zavarná kiscica csillogással borzolja össze a frizuráját. Az ő gondolatai már, amúgy is Süttyőnél a süti szörnynél tartottak. Emlékszik, miután látta a rajzfilmben napokig nyomozott lehet e, olyan házi állatkát szerezni. Annyira megtetszett neki sajátot akart belőle. Semmi ijesztő nem volt benne. Pont attól volt ölelgetni való mackó, több méter magas együgyű lényként mondogatta ugyanazt. "Kis" szeretetre méltó állatka. Könyörgött azért valaki gondoskodjon róla. Nobu-tól maximálisan begyűjtötte volna. Simogatná, etetné, sétáltatná és keresne neki pajtásokat. Úgy beleélte magát, összetörték kicsi szívét a hírrel, nem létezik.TAT Sose élt, csak rajzvásznon. Napokig lelkileg semmisülten gubbasztott szobája sötétjében. Senkinek sem kívánja azt a traumát. Elszakították egy csodálatos álmától. Annyira megviselte nem beszélt, evett, csak százas zsepiket használva sírt. Egyedül küzdött a kegyetlen igazsággal. Még ma is belesajdul szíve, de nem ronthatta el csodálatos napját. Gyorsan elkergette gyülekező sötét felhőit és tökéletes rajongással fordult Michi-hez. -Nem ismered Mézi gigantikusan ijesztő és fogyatékos rokonát?TAT Nem baj! Bízd ide! Egyszer megnézzük a Shrek-et!*w*- Nem hagyhatta tudatlanságban a világ legédesebb házi kedvencével kapcsolatban. Élete küldetésének tekintette megmutassa legújabb ismerősének. Szóval, félig meddig időpontokat pörgetve, aztán dvd fellelhetőségi helyén kalandozva bazsalygott az éterbe. Hatványozottan derengett a halogén lámpa, valahol a tv-hálószoba-konyha közötti területen látta utoljára. Szép emlékei alapján golfpályán randalírozó mosómedve alsónadrágja alól kandikált ki. Na, de hol volt a boxere?O.o" Arra emlékszik, valamikor megijesztette, mert délutáni ébredés után, lesből támadó betörőként vigyorgott rá a hűtő tetejéről. Ijedtében lesodorta, ráborította a kávét és berúgta az álló lámpája mögé. Onnan napokkal később került elő, mert felborította a fényforrást. Határozottan emlékszik, ezután szennyes felé dobta. Sejtése szerint elhibázhatta. A keresési kör, így a nappalira szűkült! Az csak egy szoba!*w* Nem három helységet kellett átforgatnia. Győzelem a lustaságnak!*w* -DE JÓ! Örülök, hogy örülsz, mármint, hogy...örülök, hogy örömet szereztem...mármint, én, amit neked, azzal, amit csináltam! Mindegy!^~^" Nem értem, de...de, persze! Megadjuk a végtisztességet!*w*- Lassan ébredezik benne azaz érzés, szívinfarktust fogja hozni Michi-re. Folyamatosan elbambult és sikerült hangosan felcsattanva visszatérnie. Ő tuti összerezzenve ájult volna már el. Milyen rémisztő már, hogy a semmiből üvöltözni kezdenek. Szégyellte a viselkedését.TAT Michi-re viszont csodálattal nézett fel. Nagyon hősiesen tűrte szétszórt kitöréseit. Ráadásul, annyira kedves volt! Szólt neki tiszta maszatos az arca. Úgy, de úgy megölelgette volna. Nagyon hálás, meg eufóriában ragadt kutyuska lett. Úgy belefeledkezett a ragyogásba, véletlen száján is kicsúszott véleménye. -De aranyos...ihizé...mármint, én...köszönöm! Igen, köszönöm, hogy szóltál!- Vörösödött bele hangos, ám maximálisan bölcs szavaiba. Kicsit zavarba jött és a kínos csendben igyekezett lefoglalni magát. Egyértelműen azzal, leszedje arcáról a foltot. Picikét összekuszálódott kobakja. Fel se tűnt neki ruhája ujjába dörgölőzik. Utána, pedig elveszett a zsongásban. Mehetett saját süti embert gyártani!*o* Ettől újra sziporkázó boldogság lepte el. Beszélni nem bírt, annyira kikészült. Michi chan ötletére, csak helyeslően bólogatott. Következő pillanatban, meg már a darabkákat szedegette volna, ha nem bukkant volna fel a balszerencse. Túl nagy lendülettel esett nekik és későn vette észre, Michi ugyanerre készül. Durva módon lefelejlte!TAT Szegény lányt brutálisan bántalmazta.TAT A súlyos tehertől kővé dermedtem tágultak ki szemei. Valószínűleg, még lelke is elhagyta, néhány pillanatra. Vegetációja, viszont nem tarthatott örökké. Annak rendje és módja szerint visszatért az életbe, hogy parányi méretre zsugorodva gubbaszthasson sötét felhőbe burkolózva. -Bo-bocsánat! Bántottalak...szörnyű vagyok!TAT Nagyon...nagyon utálsz?TAT Sütiknek! Keresni...keresni kéne sírhelyet...odakint! Mármint ki kéne vinni a darabkákat...és itt a ragasztó!- Viharos időjárásából, távoli zajként nyöszörgött. Korom sötétben megvilágított fénysugárban kavicsot pöckölt jobbra-balra. Rémesen sajnálta tettét, de próbált rajta túljutni, ezért erőtlenül javasolgatta menjenek, vagy menjen ki Michi. Elvégre koránt se volt biztos, ilyen produkció után szívesen közlekedne vele. A sütik temetése, nem várhatott! Fontosabbak voltak nyomorult lelkénél. Addig nem nyugodhattak békében, amíg illendő módon el nem temették őket. Szóval, erőt vett magán és Michi felé nyújtotta a sebtapaszokat. Remélte, legalább azokat elfogadja tőle.TAT |
| ![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) | | Ayumu Michiyo 7. Osztag
![7. Osztag 7. Osztag](https://i.servimg.com/u/f45/12/95/22/82/7oszta10.png)
![Ayumu Michiyo](https://2img.net/u/3315/58/29/07/avatars/1110-79.jpg)
![nő nő](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_gender_female.gif) ![Rooster Rooster](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_chinese_cock_1.gif) Hozzászólások száma : 144 Age : 30 Tartózkodási hely : itt is, ott is :D 7. osztag, 10. osztag és még Karakurát is megszálltam... muhahaaa >.< Registration date : 2011. Apr. 24. Hírnév : 38
Karakterinformáció Rang: Hadnagy Hovatartozás: Gotei 13 Lélekenergia:
![Okashi édességbolt - Page 2 Cl0te](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/cl0te.jpg) ![21100/30000](https://2img.net/h/oi39.tinypic.com/15i70hs.jpg) ![Okashi édességbolt - Page 2 29y5sib](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/29y5sib.jpg) (21100/30000)
![Okashi édességbolt - Page 2 _](https://2img.net/i/_.gif) | Tárgy: Re: Okashi édességbolt Vas. Júl. 10, 2011 1:20 am | |
| [Ismerős ismeretlen vagy ismeretlen ismerős? – Nobu-chan és Michi-chan találkoznak *.*] Elutasított. T_T Na, nem kell félreérteni, én barátilag közeledtem, és erre csak egy leereszkedő buksisimit kaptam a taichoutól. Pedig milyen különös mosollyal nézett le rám, mikor megöleltem, és örültem volna neki, ha visszaölel, vagy… vagy nem tudom, csak… mah T_T. De nem is várhattam ilyesmit, nem tudom, miért tettem mégis. Valószínűleg egyáltalán nem tetszett neki, hogy megöleltem, csak nagyon ügyesen tudja leplezni az érzéseit és gondolatait. Ha már kapitány, akkor értenie kell ehhez, hisz nem minden döntés tetszhet neki, mégis el kell fogadnia. Biztosan így volt az ölelésemmel is, azért ajándékozott meg ezzel a gyenge elutasító célzatot magában hordozó gesztussal. Talán úgy gondolta, megértem a célzást is, nem kell kimondania, amivel egy csomó időt megspórol magának. Azért nem mutattam ki, mennyire nem tetszett ez az atyai cselekvés, azért belül még mindig… mah T-T. Vagy lehet, hogy csak szeretethiányom van? (o.O)” Nem akartam elkenődni, ezért rögvest össze is szedtem magam. Nem számított, hogy Nagano taichou megsimogatta a fejemet, és ez olyan érzéseket keltett bennem, amilyeneket, mert megmentette az életem, és szeretett volna velem Szütyőt, vagy kit csinálni. Jobban tette volna, ha menekül, ahogy a lába bírja, és tényleg számítania kellett volna ennek a félig sem barátságos cselekedetnek, és el kellett volna engednem, azt mondani neki, hogy rohanjon, de én akartam Őt barátomnak. Olyan volt… hogy aranyos, és kedves, és milyen sokáig kibírta velem, pedig mennyi rossz dolgot elkövetem ellene. Akár azt is hihette, hogy bajom van vele, vagy szándékosan merénylem meg. Pedig nem így volt, csak a hatalmas balszerencsém akarta kikészíteni. :/ Amiket nem sokkal ez után mondott, nem nagyon értettem. Hisz, ki vagy mi az a Mézi, és mit jent a srek? Azért észrevettem, micsoda rajongással beszél Nobu a témáról. Nem tehettem mást, rábíztam, mert elég kínai volt, amit mondott, nagyjából csak a töltelékszavakban, meg a megnézni-ben találtam valamicske értelmet. Tippeltem, mi lehet mézi, meg a serk… öhm… vagy valami hasonló, és mivel nézni kellett, ezért úgy képzeltem, vagy valami tárgyak lehetnek, mondjuk egy kiállítás részei, vagy, ha már sütiszörnyek, akkor akár egy cukrászda lakói is lehetnek. Mindenesetre nagyon felkeltette a kíváncsiságomat, és az előbbi rossz kedvemnek már se híre, se hamva nem maradt. - Nagyon szívesen megnézném Veeeled. – kissé elnyújtottam az utolsó szót, és szégyenlősen pislogtam minden felé, csak ne a kapitány arcát kelljen néznem. Nem mintha lett volna bármi bajom is vele, mármint említettem már, hogy dínós ragtapasz figyelte minden mozdulatomat a homloka közepéről, és volt pár ( ![Very Happy](/users/3315/58/29/07/smiles/931424.gif) ) testékszere is, ettől még nagyon kedves és aranyos arca volt. Nagyon megnyerő, szinte el is felejtettem, hogy kapitány, és a felettesem… csak olyan volt vele lenni, mint egy egyszerű fiúval. Olyan arcpirítóan barátságos, és teljesen ismeretlen. Megint csak el kellett mosolyodnom. Egy ilyen bók után az ember lánya törvényszerűen el is vörösödik, nekem is így kellett hát tennem, még ha nem akartam, akkor is. Tetszett, ahogy megpróbálta eltusolni, amit kimondott, pedig reméltem, hogy hallottam, habár ebben nem vagyok teljesen biztos. Nem tökéletes a hallásom, vagyis általában nem úgy műkszik, ahogy azt elvárnám tőled, és sokszor azt hallottam, amit szerettem volna, és nem azt, amit ténylegesen ki is mondtak. Ezt viszont nem vártam Nobu-chantól, ezért aztán meg is lepődtem rendesen, mégis nagyon kedvesnek találtam. Azt már nehezebb volt eldöntenem, hogy a tudomására hozzam-e, hogy megértettem a bókját, és nagyon kedvesnek találom, meg egyéb dolgok. Nem akartam kényelmetlenebb helyzetbe hozni, mint ahogy érezhette magát, legalábbis a lila hajától jócskán elütő vörös arca, és a kínos csend, amibe süllyedt. Megfosztott a társaságától átmeneti zavarában, pedig örültem volna neki, ha beszél hozzám, akkor el is tudtam volna dönteni, mit mondhatnék neki. Kedveltem a hangos és hirtelen kirohanásait, és anélkül mosolyoghattam, hogy magamat kellett volna kinevetnem, vagy éppen csak kínomban mosolyogtam volna. - Nagyo… nagyon kedves vagy – mondtam végül nagyokat nyelve, a katasztrófánk színhelyét figyelve. – Igazán nincs mit, szólni fogok máskor is.^^Persze, ha találkozunk még, és ezt a tények állása szerint kétségesnek láttam, főleg, hogy amint elkezdtem összeszedegetni a sütimaradványokat, lefejeltem Nobu-chant. Pontosabban összefejeltünk, mert a balszerencse-mágnesem odavonzotta a buksiját az enyémhez, és bummm. Szegény, úgy sajnáltam. T_T Nem akartam teljesen leamortizálni, mert már így is azt tettem, erre még az okos kis fejét is sikerült kiütnöm… teljesen elrontottam. T_T Mi lesz, ha nem tud majd rendesen gondolkodni meg ilyenek, és a végén kirúgják a kapitányi állásából, nem barátkoznak vele az emberek, és egyedül marad hátralevő életében. Nem kívántam volna ilyen sorsot senkinek. Rettentő bűntudat emésztett az újabb merényletem miatt, mintha tényleg szándékosan próbálnám őt bántani, de nem így volt… Reméltem, hogy nem így van. T_T - Áucs! Jaj, ugye nem fájt nagyon? – kérdeztem aggodalmaskodva, és a kétségbeeséstől könnyes szemekkel. Ha nem utált meg ez alatt a rövid idő alatt, amit velem együtt töltött, akkor ő a világ legnagyobb szívű embere, de! Valamiért ő is úgy gondolhatta, hogy én ellenszenvet táplálok iránta, a helyett a ledefiniálhatatlan érzelemtenger helyett, ami bennem kavargott. Pedig szó sem volt olyasmiről, hogy bármiért is megharagudtam rá, talán nem is lettem volna képes, mert, ahogy az édi kölyökkutya-pillantását láttam, még azt is elfelejtettem, mi a frászt keresek a sütiromok között. Ledöbbenve méregettem, és közben megint magamat vádoltam, hogy voltam olyan gonosz, és elhitettem Nagano taichouval, hogy ő a hibás, miközben nem is. - Vá-vá-vá-vá-vá… Na! – Fennakadt a lemez. Bizony sűrűn keletkezik ilyen gépzavar, ha valamit nagyon gyorsan akarok kimondani. Dadogni kezdek, és nem tudok leállni. – Várjunk, miért utálnálak?Meg kellett kérdeznem, mert már teljesen összezavarodtam. Nem értettem őt, hisz nem tehetett semmiről, ő csak az elszenvedője volt az én bénázásomnak. Időszerű volt végre tisztázni a dolgokat, mert nem akartam, hogy továbbra is eméssze magát. Ezzel nekem sem segített sokat, hisz újra meg újra látnom kellett, hogy az én bűneimért ő érez lelkifurdalás, és ettől csak szomorú lettem. - Semmi okom rá, hogy utáljalak, sőt… nagyon kedves vagy. Köszönöm!^^ – teljesen komolyan, halál vörös fejjel, de kimondtam, és nem lehetett visszavonni, meg nem is akartam. Tudni kellett a taichounak, hogy ő mindvégig nagyon kedves volt, még Süttyőt is akart velem életre kelteni, és megsimogatta a fejem, és aranyosnak nevezett, pedig semmi oka sem volt rá. Olyan szörnyen rossz voltam! T_T – És, igazad van. Kellene nekik egy hely, öhm… kint. Menjünk! *.*Gyorsan összekapkodtam a megmaradt darabkákat, és kezemben a megpakolt tálcával nagy nehezen kiegyenesedtem. Nem vettem el a ragasztót Nobu-chantól, csak hátrapillantottam rá, és bátorító mosolyt villantottam felé. Érhette többféleképp is, ráhagytam, melyik tetszik neki. Értelmezhette: „Azonnal kijutunk, pillanatok kérdése, és nyugodtan elsétálhatsz, nem foglak kigáncsolni, vagy hasonlók”, de jelenthette azt is, hogy: „Ne maradj le, szeretném, ha segítenél Szütyőt csinálni, és velem együtt hantolnád el a kis szörnyikét.” Személy szerint én a második verzióra gondoltam. Iszonyatos gyomorideggel sétáltam előre az ajtó felé, de hogy ellenőrző célzattal hátra-hátra pislogjak, arra nem vitt rá a lélek. Lehet, hogy akkor kényszernek érezte volna a cselekvésem, és velem maradt volna akkor is, ha nem akar. Nem akartam pszichológiai izékkel manipulálni, így csak reméltem, hogy Nobu-chan velem tart, és erősen imádkoztam, hogy eljussak az ajtóig anélkül, hogy leborítanám a süteményeket, vagy felbuknék a saját lábamban, vagy bármilyen más komolyabb balesetet szenvednék. Így is eléggé szétszedtem a helyet, talán soha többé nem engednek be. Viszlát, kedves édességboltom! Szerettelek! T_T |
| ![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) | | Nagano Nobu 1. Osztag
![1. Osztag 1. Osztag](https://i.servimg.com/u/f45/12/95/22/82/1oszta10.png)
![Nagano Nobu](https://2img.net/h/oi60.tinypic.com/1ttw09.jpg)
![Férfi Férfi](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_gender_male.gif) ![Horse Horse](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_chinese_horse_1.gif) Hozzászólások száma : 220 Age : 34 Tartózkodási hely : 1. osztag, ágy, próbaterem, Micchan*.* Registration date : 2008. Oct. 29. Hírnév : 26
Karakterinformáció Rang: 1. osztag, ex- kapitány, gitáros Hovatartozás: Gotei 13 Lélekenergia:
![Okashi édességbolt - Page 2 Cl0te](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/cl0te.jpg) ![19000/30000](https://2img.net/h/oi39.tinypic.com/15i70hs.jpg) ![Okashi édességbolt - Page 2 29y5sib](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/29y5sib.jpg) (19000/30000)
![Okashi édességbolt - Page 2 _](https://2img.net/i/_.gif) | Tárgy: Re: Okashi édességbolt Hétf. Júl. 11, 2011 10:21 pm | |
| || Ismerős ismeretlen vagy ismeretlen ismerős? – Nobu-chan és Michi-chan találkoznak *w* ||
Nem tudja, hogy produkálhatott falról lekúszó kukacokat.O.O Annyira depresszióssá vált volna, képzelődik? Akkor is, sötét színű alma csócsáló állatkákat? Mi közük az ő mélységes önsajnálatához? Látott már néhány hazai "rajzfilmet", amiben hullámos vonalak bukkantak fel a semmiből, de azok nem mozogtak állandóan, nem volt kancsal gülü szemük és szájukból kilógó kapa foguk sem nézett farkasszemet az áldozat fejével. Ijesztő izékék voltak! Fanatikusan bámultak rá, közben meg ide-oda tekeregtek. Nem tudja mit akarhattak tőle. Semmit se csináltak, csak horrorisztikusan meresztgették a teke golyó méretű szemeiket. Már, ha egyáltalán őt nézték. Tekintetük kereszttüzében nem mindig tudta megállapítani, épp merre figyelnek. Kicsit kellemetlen volt és abszurd. Belepitiszkáltak szenvedésébe! Járt, neki annyi elmagyarázzák, miért rontottak rá. Szóval, amíg Michi azon fáradozott kiderítse, miért utálják, ő egy béke jellel kapcsolatot létesített az űr kukacokkal. Tagoltan bemutatkozott, feltett néhány kérdést és legnagyobb döbbenetére, érthető választ kapott. A ronda állatka enyhe spanyol akcentussal közölte, illegálisan utazott mexikói narancsban, de Nobu semmiből felbukkanó ködében balesetet szenvedtek. Túlélte az ütközetet pár társával és elindultak kideríteni hol járhatnak. Szegény gyümölcs csócsálók! Miatta keveredtek bajba.TAT Ilyen súlyos teherrel nem élhetett. Próbált segíteni az állatkáknak, ami kész Szuper Márió játékszimulációs kalanddá nőtte ki magát. Kockákon futottak, szakadékok felett ugráltak, menekültek gonosz gombák elől és érméket gyűjtöttek ennivalóra. Mindezt néhány perc leforgása alatt, szigorúan gondolati síkon. Külvilág mást se láthatott, csak egy sarokban nyöszörgő balekot. Csodálatos kalandja után könnyes búcsút vett barátjától, majd visszatért a keserű jelenbe. Valóság talajára, ahol nem voltak mexikói kukacok, csak egy édesen mosolygó Michi, aki kifelé igyekezett. Elmegy?O.O Valahogy sejtette lemaradt pár dologról, mint például arról, merre tarthat süti szörnyecske készítő társa, vagy neki mit kéne tennie. Szóval, vizuális hatással élve bambán pislogott, míg a vörös sávba csökkent téglalap újra zöldre nem kúszott. Miután rendszere elemként után töltődött, gyorsan feltápászkodott és a ki-bejárathoz trappolt. Biztos nem kap, ilyen szívmelengető mosolyt, ha azt akarnák menjen vissza az irodájába papírokat töltögetni! Meg dugig volt pakolva Michi sütikkel! Így nem tudta volna kinyitni az ajtót! Nem nézhette hátra dőlve ott küzdjön a kinyitásával. Földbe ásná magát, ha fütyörészve eleresztené a szörnyűséges látványt. Segítenie kellett, mert ez volt a helyes és nem akarta szenvedni látni szegény Michi-t. Túl kedves lány volt, süti szörny miatt legyen kellemetlen összecsapása a kilinccsel. Ráadásul férfi létére hagyta, ő mászkáljon a holttesttel.TAT Micsoda borzalom! Nyugodtan nézte, küzd az édesség tetemekkel. Megbocsáthatatlan bűn!TAT Valahogy, mégis szerette volna jóvá tenni. -Vá-vá...VÁRJ!! Majd én nyitom! Épp elég, te cipeled a testet!- Rohamléptekkel, kevéske bukdácsolással hamar beérte Michi-t. Viszont, amit ezután véghez vitt az kicsikét meglepte. Egyszerűen jelezni szerette volna fantasztikus mondatát, hogy rátenyerel Michi feje mellett az ajtóra. Kilincshez, csak nem nyúlhatott. Az már felért volna egy szexuális zaklatással!O.O" Így is volt, olyan magas erkölcsi távolságból érhette el a nyílászárót. Milyen szörnyűség lett volna, ha felpasszírozza szegény Michi-t?TAT Bele se akar gondolni! Nem akar védtelen lányokat berendezési tárgyra felkenő perverz lenni!TAT Maradjon csak, önmagát pusztító flúgos! Na, de ott tartott vehemensen rácsapott a fára! Valószínűleg frászt hozta Michi-re, magára és az összes környéken lévőre, mert az ajtó elhaló zörrenéssel kivágódott.°0° Valószínűleg, mire befutott, már lenyomták a kilincset. Vagyis, attrakciója úgy hatott, mint egy tárgymozgató zseni bemutatója. Épp annyiban hibázott, hogy a tehetség falfehéren fagyott bele mozdulatába. Jobban megijedt, mint a májevő szörnytől! Sokkosan pislogott, végül "hű"-t hallatva vizsgálta át tüzetesen tenyerét. Környezetéből, valószínűleg egyedül ő nem tudta mi történt. Azért, viszont hálás volt az ajtó nem lendült vissza. Akkor bántotta volna Michi-t.TAT -Ezt...én...hogy...meg, jaj! Megijesztettelek? Jól vagy? Bo-bocsánat! Kicsit heves...és...az ajtó. Tényleg! Michi, te láttál a boltban kukacokat?- Muszáj volt feltennie ezt az életbe vágó kérdést, hiszen velük foglalkozott perceken keresztül. Illetve, előjel nélkül beugrott neki a bevándorló állatka. Ha ez megesik, kénytelen engedni a késztetésnek. Témába vágva kell érdeklődnie! Lehetőleg feltűnő rejtőzködés és suttogás kíséretében. Most se szabadult bugyuta szokásától. Magyarázkodás közepén levegővételnyi szünettel nézett körbe, mintha arról győződne meg senki sem hallgatózik. Fő a biztonság! Miután, pedig meggyőződött a titkos adatok védelméről, közelebb hajolt aktuális áldozatához, szegény Michi-hez és száját takarva elsuttogta univerzumot érintő talányát. A rejtélyt, ami sokkal jobban zavarta, mint bámulják, vagy a bolt tulajdonosa morgolódik, esetleg tönkre tehette az ajtót. Mi az neki! Mexikói kukacoknak segített!>o<" Miközben kínos szellő söpört végig az utcán. Elvégre rajta kívül más nem érthette, miféle kukacokról áradozik, maradt némi ideje ráébredni a valóságra. Kezdetnek, arrébb mehetnének, mert elállják az utat. Aztán arra, hogy pár centire bambul szegény Michi arcába. Úgy várta csillogó szemekkel, mit válaszol, teljesen elfelejtkezett róla, ne hozza kínos helyzetbe a tolakodásával. Erre szavakért szuggeráló bolondként csimpaszkodott rajta. Mégis szexuális zaklató volt!TAT Létezett egy sötét oldala, ami lecsapott az ártatlan lányokra!TAT Ezt a szégyent! Szegény Michi!TAT Azonnal próbálta, minél hamarabb levegőhöz engedni, nehogy rosszul legyen, sikítson, vagy elájuljon, de a lendülettel együtt bevágta fejét az ajtófélfába. Álnok ajtó bosszút állva lapított háta mögött. Végül is, megérdemelte. Nem lehetett panasza. Terrorizálta Michi-t. Ez a legkisebb büntetés a viselkedéséért. -Ehetooo...hol a...legyen a sír...tegyük a megyünkbe?- Sérült buksiját simogatva motyogott némi zavarral a zűrben. Az ütéstől, vagy Michi közelségétől, netán mindkettőtől, cseppet bele kavarodott a fogalmazásba. Gyorsabban gondolkozott, mint beszélt.O.o" Ez önmagában történelmi tett volt! Soha nem esett meg vele hasonló csoda. Bár, érthető volt! Szerette volna villámsebességgel terelni a témát, mielőtt még kellemetlenebb bigyuszba zuttyanna. Szóval, lefoglalta magát kutakodással. Utcát fürkészve keresett megfelelő nyughelyet. Fontos feladat volt. Ha nem a legfontosabb a temetés szempontjából. Olyan pontot kellett találni, ami közel volt a bolthoz, nem rohangáltak rajta sokan és elég tér volt egy kicsike sírnak. Szerencsére hamar szemei elé tárult a kívánatos hely. Ügyesen rábukkant, amit boldogan mutogatott süti szörny készítő társának. -Oda? A bolt bal...jobb? Öhm....bal oldalán kisebb a forgalom!- Némileg összekeverte, melyik karja melyik, de röpke súgója megint kisegítette a bajból. Szándékosan különböző színűekre festette hüvelykujj körmeit. A bal fekete volt, míg a jobb lila. Néha, ebbe is belezavarodott, ahogy a tájékozódásba állandóan, viszont most úgy látszódott jól emlékezett, mert arra néztek, amerre gondolt. Megoldotta!*w* Ehhez nem lehetett annak köze, ujjával bökött a célhoz és azt követték. Biztosan helyesen magyarázott. Vagyis, remélte. Mindegy is, mert ha beleegyeztek, mehettek szörnyikét gyártani! Alig várta két kezével világra segíthessen egy lényecskét.*w* Apropó kinézet! Erről még nem esett szó. Meg se beszélték a formai tervezeteket.O.O Így, nehéz lesz külsőt adni szegény kis szörnyinek.TAT -Ho...hogy csináljuk? Mivel...merre kezdjük? Feje, vagy a...a...aaaa...törzse? Éééés...kinézet! Milyen legyen?- Fonta össze mellkasán karjait, mély, nagyon mély elmélkedésbe temetkezve. Gyakorlatilag semmi nem jutott eszébe, de igyekezett. Kettőjük közül ő látta Süttyőt. Illett volna, ha használható ötletekkel áll elő. Teljes lebőgés, mert nem túlzottan indult be a folyamat. Egyenlőre, csak t-rex, cannabis levél, smarties cukorka, süti baba és krumpli orr úszkált fantáziájában. Na, de dinót, vagy krumplit még se csinálhattak édesség maradványokból!o.O Szükséges lesz megerőltetnie agyát. Nem hagyhatott mindent Michi-re!TAT |
| ![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) | | Ayumu Michiyo 7. Osztag
![7. Osztag 7. Osztag](https://i.servimg.com/u/f45/12/95/22/82/7oszta10.png)
![Ayumu Michiyo](https://2img.net/u/3315/58/29/07/avatars/1110-79.jpg)
![nő nő](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_gender_female.gif) ![Rooster Rooster](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_chinese_cock_1.gif) Hozzászólások száma : 144 Age : 30 Tartózkodási hely : itt is, ott is :D 7. osztag, 10. osztag és még Karakurát is megszálltam... muhahaaa >.< Registration date : 2011. Apr. 24. Hírnév : 38
Karakterinformáció Rang: Hadnagy Hovatartozás: Gotei 13 Lélekenergia:
![Okashi édességbolt - Page 2 Cl0te](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/cl0te.jpg) ![21100/30000](https://2img.net/h/oi39.tinypic.com/15i70hs.jpg) ![Okashi édességbolt - Page 2 29y5sib](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/29y5sib.jpg) (21100/30000)
![Okashi édességbolt - Page 2 _](https://2img.net/i/_.gif) | Tárgy: Re: Okashi édességbolt Kedd Júl. 12, 2011 6:35 am | |
| [Ismerős ismeretlen vagy ismeretlen ismerős? – Nobu-chan és Michi-chan találkoznak *.*] Kezdtem megijedni és attól tartani, hogy talán Nobu-chan mégsem akar követni, egyáltalán el sem szándékozik menekülni, vagy úgy próbál tőlem szabadulni, hogy inkább figyelemelterelés gyanánt lemarad, és később, amíg arrébb állok az ajtóból, elslisszol mellettem. Hátranézni azért mégse nagyon mertem, nem is akartam őt zaklatni, de egyedül sem szívesen maradtam volna, főleg a halott sütiket cipelve. Olyan szomorú, és kissé ijesztő is volt a kezemben az a nagy romhalmaz, amit a szerencsétlenségem következtében összehoztunk Nobu-channal. Féltem, hogy bosszút állnak, amiért ennyi galádságot elkövettem ellenük. Amint az ajtó elé értem, egy kéz hirtelen átnyúlt felettem, meg is ijedtem egy kicsit, és megtorpantam nagy menetemben. Kisebb csattanással vágódott ki az ajtó előttem, de olyan váratlanul, hogy nem tagadhattam, egy cseppet megijedtem. Lehet, hogy Nobu véletlenül túl erőszakosan nyitotta volna ki? Megeshet, hogy ilyen vad is tud lenni? Persze a saját kérdéseimre én is tudtam a választ. Lehetetlenség egytől egyig, biztosan csak valami véletlen folytán vágódott ki pont akkor az ajtó. Lehet, hogy az utolsó, aki betért, nem csukta be rendesen, vagy valaki sietősen távozott – mondjuk menekült abból a káoszból, amit sikerült kavarnom –, és akkor marad nyitva. - Jól vagyok, ne idegeskedj… nem ijedtem meg – füllentettem, miközben fülig vörösödtem, majd értetlenkedve néztem Nobu-ra. – Hm? Nem értettem, miről van szó. Nem láttam semmilyen kukacokat, ennek ellenére végighallgattam a kapitány különös beszámolóját. Érdekesnek és viccesnek találtam, így mosolyogva, csillogó szemekkel hallgattam. Nem tudtam, hogy ezt most rögtönözte-e, vagy szokásos ismerkedős mesét ad elő, hogy oldja a feszültséget, de rettentően tetszett. Aztán belegondoltam, hogy vibrált a tekintetem egy pillanatra, mikor összekólintottuk a fejünket, és iszonyatos bűntudat támadott meg. Szinte a földbe döngölt, és ott ugrált rajtam, minden levegőt kiszorítva a tüdőmből. Szegény, Nobu-chan, annyira beverte a fejét, hogy hallucinált is! T_T Komolyan rettenet vagyok! Mégis olyan kedvesen, olyan hatalmas szemekkel nézett rám, hogy képtelen voltam nem mosolyogni. Pedig olyan rosszul éreztem magam amiatt, hogy így tönkre tettem. Belepirulva álltam a pillantását, kicsit különös volt ilyen közel lenni az arcához. Nem valószínű, hogy tudtam volna értelmes mondatokat kinyögni, jóllehet a taichou arra várt. Váratlanul lépett egyet hátra, mire én megbabonázva követtem, aztán szegény megint kapott egy adagot a balszerencsémből, biztosan a nyomulásom miatt, és bevágta a fejét az ajtófélfába. Annyit bántottam már szegényt, nagyon jól tette volna, ha addig menekül, amíg még tud. A végén még a lábait is tönkre teszem valamilyen módon, és akkor már semmi sem mentheti meg tőlem, a két lábon járó ön- és közveszélyes szörnyikétől. - Öhm… nem tudom, talán láttam őket… nem emlékszem – hebegtem-habogtam, de tulajdonképpen nem tudtam, miket is beszélek. Teljesen elvesztettem a fonalat ilyen közelségben a kapitánnyal, sőt azt sem tudom, pontosan mi késztetett rá, hogy megtegyem azt a lépést felé. Valószínűleg a beépített balszerencse-mágnesem vonzott szegény után, aztán megint csak megtette a magáét, és a szerencsétlen taichou itta meg a levét. Nagy nehezen azért kijutottunk az üzletből, én meg mint egy holdkóros néztem körbe-körbe. Jól teleszívtam a tüdőmet friss levegővel, és vártam, hogy ettől majd a fejemben uralkodó káosz eltűnjön, és kitisztuljanak tőle a gondolataim. Mikor végre magamhoz tértem, eszembe jutott, hogy csak bocsánatot kellene kérnem, vagy valami ilyesmi. - Jól érzed magad? Bocsánat, hogy az előbb úgy… - Nem tudtam, mi lenne a megfelelő szó, így függőben hagytam a mondatot, és inkább becsatlakoztam Nobu-chanhoz a sírhely kutatásban. – Ott nagyszerű lesz! *.* Néztem jobbra, pont amerre mutatott - ami neki bal volt, de nekem jobb. Tetszett az a hely, tetszett, mert tényleg kevesen mászkáltak arra, és mert el tudtam képzelni, hogy néha napján még egy-két virágcsokor is elférne ott anélkül, hogy bárkinek ártsak vele. Én biztosan ki fogok járni, és örülnék neki, ha Nagano taichou is velem tartana, de nem kérhettem rá, és nem is mertem volna. Tulajdonképpen semmit sem tudtam róla, csak annyit, hogy rettentő fogékony a balszerencsémre, és hogy könnyen leamortizálható… de ez szörnyű tudás volt, olyan, amit inkább nem szerettem volna tudni. Boldogabb lettem volna, ha nem történik ez a sok szörnyűség. T_T Nobu biztosan jobban járt volna, ha meg sem ismer, jóllehet én tudom, hogy hazudnék, ha azt mondanám, én is jobb helyzetben lennék. Örültem, hogy megismertem őt, és nagyon kedvesnek tartottam. Főleg a sütiszörnyes ötletét, amit velem szeretne megcsinálni. Nagyon reméltem, hogy nem gyúrom bele őt is a romokba, de nem lehettem biztos magamban. Gyorsan elhessegettem ezeket a veszedelmes gondolatokat, nem is akartam velük foglalkozni, jobban érdekelt Nobu-chan, meg a kis Süttyő^^, bárhogy is nézzen ki. - Én-én… nem igazán vagyok ebben otthon, de… de kezdhetnénk a törzsével, a pocakjával, aztán majd csinálunk neki lábakat, kezeket, meg fejet is… de mire gondolsz? Annyira zavarban voltam, hogy nem tudtam mit kezdeni magammal. Tényleg nem tudtam, mit szokás ilyenkor csinálni, hogy s mint lesz az egész. Még ha lett volna kiindulópontom, mondjuk sütiembert már láttam, nem lehet nagyon más, és van ragtapaszunk, azzal majd kidíszítjük valahogy. Minden megoldható, bár nem hittem, hogy a ragtapasz szívesen ragad majd a krémes roncsokhoz, de azért csak próbálkoznunk kellett, és… csak csinálni szerettem volna. Már előre örültem neki, és reméltem, hogy most jól szórakozunk, és semmi sem árnyékolja be a mókánkat. Készültem leülni, mikor megborult a kezemben a tálca, és majd szívrohamot kapva sikoltottam fel. Szerencsére sikerült időben visszafordítanom, így nem borult le, el is ámultam, mi történhetett. Hisz nem tudom mi lett most velem hirtelen, vagy ki babonázott így meg, hogy nem ejtettem el a maradványokat, de hálát adtam az égnek. Lehet, hogy most én hoztam a frászt szegény Nobura, szóval mégsem csináltam olyan jól a dolgokat. Ha már egy kicsit is megijesztettem, azért bocsánatot kell kérnem tőle, még akkor is, ha nem szándékosan tettem, mert mégis megtettem. - N-ne haragudj! – kérleltem, és végre leültem, nehogy valamit tönkretegyek még gyorsan, frissen. – Amíg megpróbáljuk a világra hozni Süttyő mását, addig mesélhetnél valamit, ha nem vagyok nagyon tolakodó. Mit szeretsz csinálni, vagy mit szoktál, ha van még szabadidőd a kapitánykodás mellett? Túl sok kérdést tettem fel, vártam is, hogy Nobu-chan csak úgy felborul, és láb-rángva bemondja az unalmast. Biztos már annyira lefárasztottam, hogy örült volna, ha csak csendben dolgozok a „gyermeken”, és nem zaklatom őt folyton. Azért még bíztam benne, hogy csak én képzelek hülyeségeket az egészbe, de nem tudhattam, valójában mi játszódik le Nobu-chan fejében. Az is lehet, hogy inkább visszamenekül a bevándorló kukacokhoz, csak, hogy ne kelljen velem társalognia. Meg is érteném… T_T |
| ![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) | | Nagano Nobu 1. Osztag
![1. Osztag 1. Osztag](https://i.servimg.com/u/f45/12/95/22/82/1oszta10.png)
![Nagano Nobu](https://2img.net/h/oi60.tinypic.com/1ttw09.jpg)
![Férfi Férfi](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_gender_male.gif) ![Horse Horse](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_chinese_horse_1.gif) Hozzászólások száma : 220 Age : 34 Tartózkodási hely : 1. osztag, ágy, próbaterem, Micchan*.* Registration date : 2008. Oct. 29. Hírnév : 26
Karakterinformáció Rang: 1. osztag, ex- kapitány, gitáros Hovatartozás: Gotei 13 Lélekenergia:
![Okashi édességbolt - Page 2 Cl0te](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/cl0te.jpg) ![19000/30000](https://2img.net/h/oi39.tinypic.com/15i70hs.jpg) ![Okashi édességbolt - Page 2 29y5sib](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/29y5sib.jpg) (19000/30000)
![Okashi édességbolt - Page 2 _](https://2img.net/i/_.gif) | Tárgy: Re: Okashi édességbolt Hétf. Júl. 18, 2011 4:47 am | |
| || Ismerős ismeretlen vagy ismeretlen ismerős? – Nobu-chan és Michi-chan találkoznak *w* ||
Igenis büszkeséget érzett jó irányt nevezett meg, vagyis mégse, de Michi-nek pont jót mondott. Illetve, most kicsit belegubancolódott, hogy kéne értenie saját kéz problémáit. Lehet, magának mondta jól és Michi értette rosszul, de az is lehet rosszul mondta és Michi rosszul gondolta, amit helytelenül mondott, tehát a rossz rossza helyett jó felé fordult. Akkor most balt mondott a jobb helyett és balra néztek, vagy jobbat mondott és arra indultak?@_@ Esküszik nem érti! Hiába pislog tanácstalanul körmeire nincs rajtuk megoldás. Tudta betűt kellett volna rájuk festenie!T-T Azzal kicsikét előrébb lenne, főleg, ha rendelkezne azzal a tehetséggel ilyen kicsi felületre olvashatóan fessen. Nem lát rendesen és csúnyán ír! Miért veri a sors vaksággal összekötött olvashatatlan íráskészséggel?TAT Legalább lenne nála a két körömlakkos üveg. Mindkét színt felcímkézte, nehogy így járjon, erre tessék! Már abban se volt biztos, mivel szokott írni!TAT Nem, nem úgy! Azt tökéletesen tudta tollat használ! Abból a szempontból bizonytalanodott el, melyik karjával! Mármint tisztában volt melyikkel, csak már abban nem, hogy nevezik.@_@ Lehet egész életében helytelenül hitte ezzel és nem azzal ír?°0° Ráadásul ő nem ezzel játszik gitáron, hanem azzal! Most akkor mi van?!TAT Semmit sem ért már az egészből! Teljesen reményvesztetté vált! Pedig szeretné megtudni. Mit mond, ha megkérdezik?TAT Nem akar úgy élni, nem emlékszik mit jelent a lila és fekete szín.TAT -Mihihichi~! Mehents meeg! ELFELEJTETTEM! Ezzel írok...de-de-de...azzal gitározom! Kifestettem ezt feketére és azt lilára, viszont...nem...nem emlékszem mi eznek és aznak a neve!TAT- Hullatott krokodil könnyeket, miközben felváltva emelte két karját. Persze "ez" volt a bal, míg "az" a jobb, csak épp Nobu-nak nem volt róla halvány Uruha jelmez szín sejtése. Egyedüli reménye volt kísérője, akire hatalmas könyörgő szemeket meresztett. Remélte mielőbb kimenti szorult helyzetéből, mert addig nem tud süti szörnyi megalkotására koncentrálni. Túlságosan mélyen érintette a kérdés!TAT Ezért se okozott nagy meglepetést, miután fény derült a hatalmas rejtélyre, univerzumot belengő szabadság érzet lett rajta úrrá. Olyan elementális öröm töltötte csordultig, hálásan beölelgette életét mentő Michi-t, plusz gondoskodott róla ne merülhessen fel többet ez a probléma! Illetve, kis ideig ne bukkanhasson fel. Csillogó szemekkel matatni kezdett kimono felsője belső zsebében. Hosszú napok fáradtságos munkájaként elsajátította, mit tegyen, ha valamit észben szeretne tartani! Felírja karjára alkoholos filccel!*w* Ennél jobb taktikára nem bukkant, de néha működött! -ITT! Fel...fel...ide, hogy lássam...szóval, felírnád?*w*- Bűvészkedett kitartóan a kupak leszedéssel, csuklóira bökdöséssel és filc átnyújtási kísérletekkel. Kezdett neki sok lenni, egyszerre kellett ennyi mindenre figyelni, de küzdött. Nagy erőkkel fókuszált, mert nem akarta bántani Michi-t.T-T Ha nem igyekszik jobban, megint lefejeli, vagy eltalálja a kupakkal. Hát, azzal már nem fogja, mert saját magát sikerült szembe találni. Nem fájt, annyira!ToT Pont időben csukta be szemeit és a jelek szerint, azért látott egész nap homályosan, mert elfelejtette betenni a kontaktlencséit. Erre rá se jött volna, ha mindez nem történik. Szerencsés balsors, csak így gondolkozhat, hol hagyta el a színes lencséket. Remélhetőleg otthon. Nem lesznek kicsi zugában, komoly problémái adódnak. A látás körrel, viszont ráért később foglalkozni! Most jöhetett süti szörny és a pocak. Milyen édes szó!*w* Nagyon tetszett neki, főleg, ahogy Michi mondta.*w* Látványosan olvadozott, majd felborult egy kiálló kőben, de épp időben dőlt neki a bolt falának. Pont jó helyen volt és úgy tűnt nem látszódott szédült legyet alakít. Végén, azt hiszik beteg! Nem szeretné, ha ok nélkül aggódna miatta Michi.TAT Különben sincs semmi baja, csak aranyosnak gondolta, nem figyelt, megbotlott és más nem. Gondolja más nincs! Na, de süti szörnyeteg alakja!*w* Igazából nem volt elképzelése, hogy nézzen ki. Egy süti lényhez, egyáltalán mi illett volna? Neki mindig dr. Frankenstein szörnye ugrándozott képzeletbeli mezőn, vagy a jeti!O.O Óriási volt, meg szőrös és még nagyobb lábnyomokat hagyott maga után. Néha kísértetiesen hasonlított Chewbacca-ra, csak nem volt töltény izéje, hanem színes drazsé nyakkendője.O.o" Jaj, és furcsa nyalókák alkottak neki hajat, krumplicukor orra volt, duna kavics szemei, meg bocskorszíj szőre!O.o -Öhm...mi...jaj, hogy én! Szívesen!*w* Mit is...hát, tudod...oh, igen! Zenélek. Együttesben gitározom. Ha...egyszer van kedved...én szívesen...szívesen elviszlek és bemutatlak a többieknek! Ezen kívül...azt hiszem, csak alszom!^~^" Meg...néha tetováltatok, piercing-et csináltatok, iszok, esetleg fű~hühűűű! Nehem vagyok, ilyen...izékés, veszélyes! Té-té-tényleg!TAT És te, Michi?*w* Mi mindent szoktál csinálni sütizésen kívül?*w* Amúgy...te...izé...hol vagy, mármint osztagilag?- Remekül ugrándozott egyik témáról a másikra. Nem akarta, de állandóan rájött, véletlen megrémíti Michi-t, pedig ő nem volt bűnöző.TAT Tényleg rossz fiúsan hangzott egy-két mondata, de remélte sütit befejezik, mielőtt sikítva menekül el tőle. Ezért látványosan foglalatoskodott a munkával. Nyelvét nyújtva forgatta a tálcán heverő darabkákat. Összes létező művész érzékét felhasználva próbált pocakot kihozni belőlük. Volt egy egész ép kerek bonbon, amire kapásból csillogó szemekkel vetődött. Szépen betette a tálca közepére, aztán találomra színes darabkákat pakolászott hozzá. Valamiért a spirál mintás, kerek nyalókák jutottak eszébe. Ha nem tetszik Michi-nek, még változtathatnak rajta. Bármilyen ötletre vevő volt. Egyenlőre, csak leguggolt a halomhoz és bölcsen hümmögve válogatott. -Mit szólnál, ha körkörös lenne és mindegyik más színű?*w* Milyenek legyenek?*w* A lábai meg...néézd! Van cigim! Lehetne a lába, vagy a papírjával foltozni...esetleg..én most fel akarom áldozni?˙0˙- Dermedt le sokkosan mellkasához ölelve kicsike dobozát. Úgy fellelkesedett, hirtelen elfelejtette vágóhídra küldené kincstári értékű szenvedély forrását. Nem tehette!TAT Persze, vissza se vonhatta, amit mondott!TAT Ebből, most, hogy fog kikecmeregni? Nem tehette el, szó nélkül, de szét se akarta őket szedni. Bajba került!@_@ Szörnyűséges kalamajkába bonyolódott és nem volt képes választani. Nem dönthetett egyik irányba se.TAT Szívét tépnék szét, ha ellenkezne Michi-nek, de azt se élné túl, ha szeme láttára, vagy saját kezeivel bontana elemeire egy szál cigit!@_@ Nincs kiút! Reménytelen az egész! Ettől, szinte sóbálványként reszketett és ragasztotta dinós tapasszal ujjához az egyik cukor darabkát. Igen, mert sokkosan tovább ügyködött. Megpróbálta a bonbon-hoz illeszteni az első sort, de az édesség-édesség kombináció helyett, édesség-ujj párosításban tekerte körbe a tapaszt. |
| ![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) | | Ayumu Michiyo 7. Osztag
![7. Osztag 7. Osztag](https://i.servimg.com/u/f45/12/95/22/82/7oszta10.png)
![Ayumu Michiyo](https://2img.net/u/3315/58/29/07/avatars/1110-79.jpg)
![nő nő](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_gender_female.gif) ![Rooster Rooster](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_chinese_cock_1.gif) Hozzászólások száma : 144 Age : 30 Tartózkodási hely : itt is, ott is :D 7. osztag, 10. osztag és még Karakurát is megszálltam... muhahaaa >.< Registration date : 2011. Apr. 24. Hírnév : 38
Karakterinformáció Rang: Hadnagy Hovatartozás: Gotei 13 Lélekenergia:
![Okashi édességbolt - Page 2 Cl0te](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/cl0te.jpg) ![21100/30000](https://2img.net/h/oi39.tinypic.com/15i70hs.jpg) ![Okashi édességbolt - Page 2 29y5sib](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/29y5sib.jpg) (21100/30000)
![Okashi édességbolt - Page 2 _](https://2img.net/i/_.gif) | Tárgy: Re: Okashi édességbolt Kedd Júl. 19, 2011 10:29 pm | |
| [Ismerős ismeretlen vagy ismeretlen ismerős? – Nobu-chan és Michi-chan találkoznak *.*] Hirtelen azt sem tudtam, mi történt. Csak úgy a semmiből, teljesen váratlanul szembetaláltam magam egy iszonyatosan elkeseredett és kétségbeesett Nobu-channal. T_T Majd megszakadt a szívem, ahogy ránéztem az összetört arcára, legszívesebben csak ölelgettem volna, míg elkékül az arca a légszomjtól, meg lehet, még akkor sem engedtem volna el szegénykét. De ha egyszer cukiiii!^^ Tényleg olyan volt, mint egy világtalan kisgyerek, aki egymagában nem igazán boldogul még. Hatalmas és édes plüssbe egy ötéves kisfiú rejtőzött.*.* Azért reméltem, hogy nem feltűnően csöpögök, nehogy megrémüljön szegény taichou, aztán nagy nehezen felfogva a riadalom okát, végre előállhatta valami értelmet tükröző felelettel is… mármint jó lett volna, ha nem csak össze-vissza zagyválok. - Megmenteni? o.O – kissé ijedten pislogtam rá, elvégre nem én lennék a legalkalmasabb alak arra, hogy megmentsem őt, mivel az eddigi bajait is én okoztam, meg az óriás balszerencsém. – Huh… Megkönnyebbülten sóhajtottam, hiszen mégsem volt olyan hatalmas a galiba, mint ahogy szegény Nobu érezte, és nekem sem kellett attól rettegnem, hogy most is én szúrtam el valamit, és megint bántottam őt. Csupán egy apró problémát kellett orvosolni, nem dőlt össze a világ, és az én szívem is a helyén maradhatott, meg persze szerencsétlen társamé is, ami fontosabb, mint az enyém… az nem lényeg.^^” - Ez – emeltem fel egy kissé kapálózó végtagját, melyet ő is ezzel a névvel illetett, és amin körmét fekete lakk díszítette –, a bal kezed… az – cseréltem kezet, és a lila színre mutattam –, a jobb... Jól mondtad az előbb, csak egy cseppet belekavarodtál, de… de ilyen bárkivel megesik. Gyorsan elengedtem a kezeit, hisz nem akartam én tapizni őt… csak végül mindig megtörtént. Nem tudtam, mi üthetett belém, csak a kapitány olyan kis szeretgetni való. Megráztam a fejem, hogy a koránt sem értelmes gondolatimmal ne most fárasszam magam, mikor Nobu-chan csendesen és váratlanul átölelt. Bíborszín arcomat rejtegetve, meg, mert csak jó volt, hogy megölelt, buksimat lehajtva én is visszaöleltem, majd gyorsan hátráltam egy lépést. Sok volt ez, még a végén egy újabb adag szerencsétlenséget ragasztok szegényre, vagy véletlenül megtaposom a lábát, esetleg elbuktatom, aztán még rá is esek, és agyonnyomom. Millió és egy szörnyűség történhetett volna, és én nem akartam, hogy még több baja essen a taichounak, mint amennyit már eddig is okoztam. Azért azt nem tudtam megállni, hogy egy boldog kis sóhaj el ne hagyja a számat, amivel csak még inkább megbotránkoztattam magam. Csak süllyedtem volna el szégyenemben, de persze ez megint nem sikerült, akárhogy kívántam is. Viszont nagyon jól esett az ölelése… és én tudtam magamról, hogy rettentő szeretethiányos vagyok, és ha lenne merszem, végigölelgetném a világot is, így azonban csak azok maradtak, akik képesek elviselni az eszement viselkedésem. Az emberek egyébként sem ölelgetik csak úgy egymást, pedig ez egy nagyon jó dolog, mert olyankor szeretet járja át a szíveket, és boldogság. Habár a boldogság részéből most nem sok jutott nekem, a saját kis fejem hibájából, mert csak nem akart nyugton hagyni, ezért hát ki kellett hátrálnom az ölelésből, bár próbáltam nem túl feltűnően, nehogy megbántsam Nobut, mert akkor tört volna össze a szívem, amiért megint megfájdítottam az övét. T_T Nem törődhettem sokat azzal, mi is játszódik le a fejemben – nem is lett volna sok értelme –, mert alig egy pillanatra nem figyeltem oda Nobu-chanra, máris újabb balszerencse-roham támadta meg. Komolyan nem lenne szabad a közelemben maradnia, de ő mégis ezt teszi. Lehet, az lenne a legjobb, ha a saját érdekében elküldeném, elmenekülne. De… Minek áltatom magam, úgyse küldeném el őt, annyira kedves volt velem, és még most is az, egyszerűen nem lenne szívem kiadni az útját, még akkor sem, ha ezzel csak a testi épségét próbálnám óvni. Ahogy kigondoltam mindezt, máris beütött a krach, mint ilyenkor szokás, és a semmiből előkerült filctoll kupakja megvakította a kapitányt. T_T - Jesszus! Látsz még? Mármint izééé… jól vagy? Megnézhetem? – aggodalmaskodva próbáltam lábujjhegyre állni, és megnézni, él-e még a szeme. A csúnya a balszerencsém megint megtámadta szegényt, mintha féltékeny lenne, hogy barátkozni próbálok… Még egyik eddigi ismerősöm sem járt így pórul, mikor velem töltötte a kevéske idejét, erre az egyetlen személy, aki nem is készült rá, hogy megismer, és csak véletlen futottunk össze, teljesen leamortizálódik, és még a látását is elveszti a közelemben… azt a gyermekien csillogó barna szeme világát. T_T Úgy sajnáltam, mert nem tehetett semmiről, csak az én társaságom elszenvedője volt. Mázli, hogy a szeme megmaradt, de azért mégis hatalmas bűntudat emésztett. Mindig rosszat teszek vele, akármennyire is próbálom ezt elkerülni. Annyira elkeseredetem, hogy kissé meg is ijedtem, mikor a filccel hadonászva egy aprócska szívességre ösztönzött. - Felírni? – hirtelen az sem jutott el a tudatomig, mit is jelent maga a szó, aztán nagy megvilágosodásomban meg a frászt hozhattam a taichoura. – Nem. Nem! Vagyis… öhm… Ugye lemosható? Elkezdtem nézegetni a filcet, de végül attól tartva, hogy Nobu megunja a várakozás, és itt hagy, inkább azon kezdtem agyalni, hogyan is intézzem el a dolgot anélkül, hogy össze kellene firkálnom a kezeit. Nagyon nem szerettem volna az én írásommal elcsúfítani a karjait. Nem mintha olyan rettentően rondán írtam volna, de nem ezt tartottam a legszebbnek a világon, meg úgy egyébként sem akartam összefirkálni őt. Valami úgyis félresiklott volna a műveletben, és akkor, jaj nekem, meg mindennek. - Talán… fel-felírom, csak előtte még… – elég nyögvenyelősen ment a beszéd, mert megpróbáltam kitalálni, hogyan is mondhatnám el, amit akarok. – Ööö… Azt hiszem, a legbiztosabb viszonyítási pont benned van. – mondtam nagyon elmésen, és hogy ezt könnyebben elmagyarázhassam neki, fogtam a kezét, és a szíve fölé helyeztem. – Érzed, hogy dobog a szíved? Az mindig a bal oldaladon marad, akármit is teszel vele, annak ott kell lennie, ha csak nem veszik ki a testedből, de arra ne kerüljön sor. – észrevettem, mit is csinálok már megint, és gyorsan elvettem a kezem. A kutyafáját is már! És még el is vörösödtem. – Szóval… ez a baloldal, a másik meg értelemszerűen aaa. Teljes zavarban, égő arccal, és hatalmas bűntudattal csaptam le a filcre, és hogy még véletlen se kelljen Nobu-chan szemébe néznem, kissé hátat fordítva neki, a kezét meg minél távolabb húzva tőle, elkezdtem felfirkantani a jobb illetve a bal szavakat a csuklója belső felére. Úgy írtam, hogy könnyen elolvashassa, jól látható legyen, és ne kelljen forgatnia, meg fejtetőre állnia, hogy értelmes szavakat kapjon a betűkből. Miután végeztem a nehézkes munkával, végre megpihenhettem egy cseppet, elhárítottam a veszélyt, habár lehetséges, hogy teljesen leégettem a taichout, és világrengető zavarba is hoztam, azért próbáltam úgy tenni, mintha normális lennék. Legalább a látszat megmaradjon. Lassan csak elkezdtünk munkálkodni a sütiemberkén, miközben Nobu-chan válaszolt az általam feltett kérdésekre. Kissé szétszórt volt ugyan, és figyelnem is kellett rendesen, nehogy lemaradjak, azért csak sikerült elkapnom a lényeget. Voltak ugyan olyan dolgok, amiket nem értettem kristálytisztán, példának okért a fühühüüüü, bármi is legyen az, jobbnak láttam nem tudni, mit takar. Azt sem igazán sikerült kitalálnom, hogyan lenne összefüggésbe hozható a veszélyes jelző pont a kapitánnyal, hisz én semmi veszélyeset se találtam benne… maximum a hajlamot az én balszerencsém okozta sérülések elszenvedésére, de ez könnyen kiküszöbölhető lett volna a negatív tényező, vagyis a saját jelenlétem kiiktatásával. - Én… én nagyon örülnék neki, és szívesen megismerkednék a többiekkel is. *.* - És bár nem értettem a miértet, mármint, hogy miért szeretne bemutatni a többieknek, hisz egy senki voltam neki, azért mégis boldog kis pillangók repkedtek a hasamban. Még szerencse, hogy ültem, mert lehet, hogy az örömtől rövid időn belül egyébként is a földön kötöttem volna ki. – Nem vagy veszélyes… ha az lennél, már hetedhét határon is túl lennék.^^ És én, hogy… Hát, a nyolcadik osztag oszlopos tagja vagyok jelenleg, nem mintha nélkülözhetőnek tartanám magam, de szeretek ott lenni, mindenki nagyon kedves. Nem is értettem magam, hogy beszélhetek ilyen sokat mindig. Mintha folyton zavarban lennék, aminek ugyan volt igazságtartalma, de nem teljesen. Néha azért egészen felszabadultam, még a kapitány társaságában is, azok voltak az ösztönös megmozdulásaim, a többi meg… Leginkább az általam okozott sérülései miatti bűntudatból, meg a félelmemből, hogy megbántom őt, esetleg újabb testi sértést követek el ellne, vagy egyéb módon sértem meg, és satöbbiből következtek. - Ja, igen… Hogy mit csinálok szabadidőmben? Tulajdonképpen mostanában nem volt sok… de nem vagyok valami érdekes ember. Csak úgy elvagyok, olvasgatok, vagy imádom a kicsiket.^^ Tudom, kicsit furcsán hangzik, de nagyon aranyosnak tartom őket, és szeretek velük játszani… - Míg meséltem, közben a tálca szélére kezdtem rakosgatni a nagyobb, egészben maradt darabokat, amik még egész értelmesen néztek ki, vagy felhasználhattuk róluk a díszítést. – Meg, ha egyszer, vagyis többször is sikerül összefutnunk, Shiratori hadnagy majd megtanít sütni… persze ha nem bizonyulok pocsék tanítványnak, és nem gyújtom magunkra a konyhát a nagy tehetségemmel. Az utolsó mondatot már inkább csak magamnak motyogtam, és figyelmen kívül is hagytam. Micsoda butaságokat fecsegek itt össze, meg vissza, még a végén a kapitány is fogja magát és elmegy, mert nem bírja már idegileg ezt a sok nyafogást. Inkább folytattam tovább, ami elkezdtem, meg figyeltem, milyen szorgalmasan dolgozik Süttyő pocakján. Tényleg olyan volt, akár egy kisgyerek, minden koncentrációját bevetve ügyelt, hogy a legtökéletesebbet hozhassa ki a művéből. - Nagyon jó ötlet.^^ - bólintottam rá a pocak-tervre, majd hirtelen megtorpantam. Szegény Nobu-chan már megint teljesen kétségbe volt esve, és láttam, ahogy teljes letargiában szorítja magához egy pillanatra a cigarettáját. A szívem miszlikbe roppant a kép láttán… Mintha az alvós maciját szándékoztam volna elvenni tőle. Egy szemét cigigyilkosnak éreztem magam, pedig meg sem fordult a fejemben, hogy felhasználjak akár egy szálat is a dobozból. Valamilyen megoldás kellett, de sürgősen. Mire az ötlet szikrája varázsütésre pattant ki a fejemből, csak attól rettegtem, nehogy valami lángra kapjon a nagyszabású tervemtől. - Maradj itt… vagyis kérlek! Azonnal visszajövök. – daráltam el gyorsan, miközben felpattantam, a bolt bejárata felé kezdtem rohanni. Az ajtóból még hátrakukkantottam, és egy bátorító mosolyt villantottam a kapitányra, majd berontva a boltba sietősen összekapkodtam néhány édességet. Láttam, hogy az eladó, aki idő közben feltakarította a háborús romokat, szúrós szemekkel nézeget. Tudtam, hogy elvesztettem a bizalmát, de megígértem magamnak, hogy visszaszerzem, ha addig élek is. Meg természetesen a Nagano taichou becsületén esett csorbát is kiküszöbölöm, ez a legkevesebb azok után, amit miattam kellett elszenvednie. Gondolkoztam, hogy shunpot merjek-e használni, de végül nem tettem. Az nem vetett volna jó fényt rám, főleg, ahogy vásároltam, mintha csak összekapkodtam volna ezt meg azt, miközben előre megfontolt szándékkal történt a vásárlás, csak az eladó ezt nem tudhatta. Boldogságom az ajtófélfát súrolhatta, miután becsületesen kifizetve az árut, a még mindig kint ügyködő Nobu felé sétáltam a zsákmánnyal. Így legalább megmaradhatott az ő élvezeti cikke, ami lássuk be, nem sokban különbözött az én őrült süti-szenvedélyemtől, bár nem károsította annyira az ember egészségét, de mindenkinek van hibája. Újra lekuporodtam a helyemre, és a sok bizbazzal az ölemben elmosolyodtam. Nem igazán voltam képben még mindig azt illetően, hogyan is kellene kinéznie egy Süttyőnek, de azért láttam már embert, és nagy valószínűséggel leginkább csak abban különbözhet, hogy sütiből van. - Nobu-chan… - szóltam kissé bátortalanul. – Hoztam néhány finomságot, hátha ezzel majd… Mit csináltál az ujjaddal? – kérdeztem, miután megláttam, hogy az ujján domborít egy ragtapasz egy cukorkával együtt. Ha nem én, majd ő dolgozza bele magát a süteménybe? – Segíthetek? – nyúltam a keze után, és leoperáltam a tapaszt védtelen áldozatáról. – Szóval, hol is tartottam? Jaaa, azt akartam mondani, hogy hoztam gumicukrot, meg csoki rudakat, és apró, színes cukrokat is, meg nyalókát, bár ezzel nem tudom, mit kezdhetnénk. Felé nyújtottam az újonnan begyűjtött holmikat, kezdve a kólás gumicukival, amiből csinálhatnánk neki hajat, meg a csokis pálcikákkal, amiket felhasználhatunk végtagoknak a cukorkákon át, amikből rakhatunk neki szemeket, meg szájat, esetleg orrot is, vagy gombokat, ha ruha is kerül rá. A nyalókákkal viszont, azokkal a kerek, lapos nyalókákkal, amikből hármat is felkaptam, és mégsem tudtam, mit akarok vele kezdeni, még most sem tudtam, mit lehetne kezdeni. Teljesen szét voltam esve a kapitány közelében, nem mintha nagyon bántam volna, mégis biztos nagyon zavaró volt, hogy nem tudom kimondani, amit akarok, és nem tudok értelmesen válaszolni, meg viselkedni. Tanácstalanul álltam a dolog előtt, és reméltem, Nobunak akad valami jobb ötlete is, mint nekem.
|
| ![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) | | Nagano Nobu 1. Osztag
![1. Osztag 1. Osztag](https://i.servimg.com/u/f45/12/95/22/82/1oszta10.png)
![Nagano Nobu](https://2img.net/h/oi60.tinypic.com/1ttw09.jpg)
![Férfi Férfi](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_gender_male.gif) ![Horse Horse](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_chinese_horse_1.gif) Hozzászólások száma : 220 Age : 34 Tartózkodási hely : 1. osztag, ágy, próbaterem, Micchan*.* Registration date : 2008. Oct. 29. Hírnév : 26
Karakterinformáció Rang: 1. osztag, ex- kapitány, gitáros Hovatartozás: Gotei 13 Lélekenergia:
![Okashi édességbolt - Page 2 Cl0te](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/cl0te.jpg) ![19000/30000](https://2img.net/h/oi39.tinypic.com/15i70hs.jpg) ![Okashi édességbolt - Page 2 29y5sib](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/29y5sib.jpg) (19000/30000)
![Okashi édességbolt - Page 2 _](https://2img.net/i/_.gif) | Tárgy: Re: Okashi édességbolt Kedd Júl. 26, 2011 12:14 am | |
| || Ismerős ismeretlen vagy ismeretlen ismerős? – Nobu-chan és Michi-chan találkoznak *w* ||
Neki még sose jutott eszébe, így próbálja kideríteni a rejtélyt. Pedig a szív a legfontosabb dolog az életünkben. Nélküle, nem is tudja, hogy lehetne élni nélküle. Mármint annyit még tud, hogy biobigyós megállapítások szerint elképzelhetetlen, de nem is szeretne az első tesztalany lenni, aki kipróbálhatja milyen a szívtelenség. Borzasztó lenne! Egy üres lyuk, vagy generátor a mellkasában?O.O Kattogna, meg elképzelni se tudja mit művelne. Lehet hasonlítana egy benzines motorhoz. Nem mintha értene hozzájuk. Maximum akkor látott autó lelket, amikor ismerőse lopott járműveket szerelt és őt fogta be segédmunkára. Még mindig nem érti, miből jött rá, hogy néz ki a csillagcsavar meg csavarhúzó! Arra viszont nagyon jól emlékszik, valamilyen gener...akkumulátorról nyerte az energiát. Tehát, ha robot gép szíve lenne, rákapcsolnák egy konnektorra, vagy egész nap szoba biciklin kéne tekernie az állandó feszültség miatt?TAT Abba már bele se mer gondolni, esetleg úgy töltik fel, megrázatják egy defibrillátorral! Borzasztó volna! Nem aludhatna, egyáltalán beleprogramoznák a fáradtságot?°0° Kegyetlen robot élet.TAT Nem akarja! Tényleg nem lenne benne semmi emberi.TAT Örül annak, hogy érez, akár jót, akár rosszat. Most, különben is, határozottan pozitív dolog kalapál benne. Nem zseni, de ismeri magát és a szíve most azt mondja, Michi-t nagyon kedveli!*w* -AHAZTA!*o* Gyöhönyörűen írsz! Remélem nem kopik le!- Bukott ki belőle az őszinte csodálat, miután rápillantott karjaira és visszazuttyant a jelenbe robot lét taglalásából. Mindig irigyelte a szépen író embereket, mert a kezük munkáját jó volt nézegetni és fejtörést se okozott, mit vetettek papírra. Néha szeretne hasonló tehetséget. Megspórolna néhány perces szenvedést, hogy kibogozza olvashatatlan macskakaparását. Nem szeretne művészi ügyességet, csak kicsivel szebb betűket! Komolyan görcsbe rándul gyomra, ha írnia kell! Állandóan siet, nehogy elfelejtse, mit akar leírni. A kapkodás miatt, még kevésbé figyel formázásra és percekkel később sápadozva forgatja a papírt. Egyszerűen nem látja a szavak kezdeti meg végpontjait.TAT Szégyen szemre vennie kéne egy írógépet! Bár azon meg nem tudja hol vannak a betűk!TAT Miért, ilyen bonyolult az élet?ToT Biztosan azért, mert rossz volt emberként. Pedig bánja bűneit. Ezek szerint nem elég őszintén!T~T Ettől a megállapítástól nagyon nagy a késztetés esőfelhőbe burkolózva gubbasszon sarokba. Ha nem lenne itt Michi, biztosan megtenné, de annyira aranyos!*w* Nem tud rossz kedvűen kucorogni! Felvidítja! Nem, nem kárörvendően! Az a jól eső boldogság, amit a kislányos pirulása, vagy kedves beszéde kivált. Tudja önző kívánság tőle, de egész nap hallgatná és nézné.*w* -Tetszene?...Öhm...ihizé...én...mármint, hogy nem úgy, hanem...örülnék, ha te jönnél próbára! Ehezt kicsit furcsán mondtam.^.^""- Fújtatott hatalmasat tarkóját dörzsölve, miközben gondolatban kicsike lélek Nobu-ra rápottyant a balek reklám tábla. Nem akarta Michi-t elijeszteni bugyuta kijelentésekkel. Most találkoztak először. Tolakodó bunkónak érezte magát. Nem lett volna szabad, ilyen szó bukjon ki belőle. Még ő se lehetett benne biztos. Mi van, ha múló szeszély? Feleslegesen megbántaná szegénykét!TAT Túlságosan kedves lány, hogy ezt tegye vele. Neki az is jó, ha barátok lesznek. Akkor is sokat beszélhetnek, meg sétálhatnak, csinálhatnak Süttyőket és nem érti minek forog ezeken.O.o" Inkább megrázta fejét és kicsike vörös sávval összpontosított Michi történetére. Nem értette, miért beszél kedvetlenül. Ezek remek dolgok voltak!°_° Neki se tehetsége, se türelme nincs főző leckéket venni. Végén leégetné az osztagot, vagy rosszabb! Nem szeretné, mások sérüljenek meg az ügyetlenségétől.TAT Aztán a gyerekek!°0° Egyszerűen nem érti mikor mi bajuk. Miért sírnak folyton és miért élvezik, ha kínozhatják.TAT Tudja, semmi közük a démonokhoz, de kifejezetten fél tőlük, amikor ördög szállta lélekként földre vetik magukat és sírva üvöltöznek. Persze, sajnálja is őket, de akkor retteg, amikor felkelnek, hogy sátáni teremtményként bokán rúghassák, vagy ugrálhassanak hátán, esetleg kitéphessék haját. Plusz a szőke kislányok!TAT Reméli nem emlegette annyira, felbukkanjon.TAT -Furcsa? Miért lenne furcsa?(˙_˙) Attól valakinek nincsenek, ilyen...hogy hívják...öhm...nagy tervei, mint hírnév, még lehet érdekes ember! Biztos te is tehetséges vagy valamiben!:3 Szerintem az...például, csodás adottság, hogy értesz a kicsik nyelvén. Megtaníthatnál rá!:3 Vagy ez nem elsajátítható?(o.0)- Vigyorodott el kisebb tanácstalan bambasággal. Eredetileg biztatásnak szánta, hátha segít valamicskét Michi-n. Jobban örült volna, ha nem becsüli le magát. Az ő szemében igenis hős volt! Olyasmiben jeleskedett, amiről szinte semmit se tudott és ráhangolódási képességgel se rendelkezett. Valahogy mindig ott kötött ki, menekült a gyerekek elől, vagy segítségért nyöszörgött, mert a gonosz szállta kicsik rajta élték ki világot káoszba taszító vágyaikat. Pedig szeretne saját pokoli babát.TAT Attól még - távolról - aranyosak és hihetetlen, megint min elmélkedik!O.O Kezdi vészesen kiakasztani a távoli és lehet meg se történik jövő! Lelki békéje érdekében, bölcsebb, ha süti szörnyre koncentrál. Elvégre, Michi megmentette cigijét, meg őt is egy dilemmától! Hozott sok-sok alapanyagot Süttyőnek! Így, biztosan a legszebb szörnyike lesz!*w* Már, csak el kéne dönteniük mit hova tegyenek. Neki picikét nehezen ment. Bőség zavarától mélységes gondolkozásba süllyedve járatta tekintetét az alkatrészek között. A feszült csendben kezdett fejében körvonalazódni némi terv, de ahelyett erről nyilatkozott volna, korábbi megállapítására ugrott vissza. Nagy lendülettel csattant fel, aminek mint mindig meg lett következménye. Levegőbe reptette cigijét és nem csekély akrobata mutatvány szükségeltetett becserkészésére. Vagyis, kellett volna, mert annyira beszélni akart, félúton elfelejtette a dobozt és kettőjükre mutogatva magyarázott. -Akkor MI, szomszédok vagyunk!*w* Te nyolcas! Én hetes! Micsoda véletlen!*w*- Hatalmas előadása zárásaként sértődött dohány forrása koppant feje tetején. A kis doboz, mintha csak a megfelelő pillanatra várt volna, bosszút állhasson. Pedig nem lett kitaszított!TAT Sőt, ezzel az akcióval beugrott a szörnyű tény is! Kibírhatatlanul hosszú percek óta nem gyújtott rá!O.O Ettől kővé dermedve figyelte a kék papírt. Semmiből rátámadt az elfojthatatlan vágy kezei közé vegyen egy szálat és ha más nem imitálja a dohányzást. Ugyanis bőszen küzdött az elemekkel. Nem lehetett, olyan illetlen felfüstölje Michi-t.TAT Inkább szenvedjen, mint köhögésbe taszítsa szegény lányt. Nem fogja kínozni a mérhetetlen függőségével! Kár, hogy ezt könnyű volt mondani és lehetetlen teljesíteni. Alig fél perce tört rá a kényszer, máris sápadtan, szem rángatózva szédelgett. Kicsi cigik úszkáltak szemei előtt és hívogatóan nyújtottak felé öngyújtót. Ezt a terrort képtelen volt elviselni. Derekát beadva zuhant összes. Lelkét kilehelve, élettelenül nyöszörgött. -Nehehe haraguuudj! Nehem bíroo~m!TAT Muszáj rágyújtanom!TAT- Pislogott beleegyezésért könyörgő szemekkel Michi-re, miközben keze önálló életre kelt. Remegve kiszedett egy szálat, nehézkesen szájához emelte és öngyújtóval szobrozva várta az engedélyt. Esküszik minden létező szentre nem akarta ezt csinálni, de gyenge! Képtelen nemet mondani.ToT Belehal, ha nem szívhat el egy tüdejét bekormozó rudat. Utána megjavul! Vagyis, kevés időre elfelejti az egészet! Ígéri mindent megtesz csökkentse a fejadagot. Tényleg nem szeretné Michi-t mérgezni a füsttel. Ezt a kijelentést bemutatva, szépen hátrafelé araszolt. -A-arrébb megyek, hogy ne érjen!TAT Sü-sü-sütinek! Csokirúd, mint...haj? Vagy a lábai-karjai?(˙˛˙) Aprók lehetnének az inge gombjai! Ne legyen már pucér, szegénykeTAT. A...aaaa nyalóka meg a gitárja!*w*- Dünnyögött lelkesen orra alatt. Terelnie kellett figyelmét, míg választ kap. Képes lenne beleőrülni a nikotin hiányba, de kitart! Ha már nem bírja ki cigizés nélkül, legalább várja meg Michi válaszát. Ennyi fájdalomdíjjal tartozott!TAT Legalábbis reménykedett benne engedélyezik a kísérletét. Nem tudja mi fog történni, ha megfosztják káros szokásától. Ezen sose kellett gondolkoznia!O.o Valahogy elkerülte a leszokási kényszer. Nem volt oka rá Ennyire elkeseredetten magányos és üres élete van, hogy nincs miért letennie?TAT |
| ![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) | | Ayumu Michiyo 7. Osztag
![7. Osztag 7. Osztag](https://i.servimg.com/u/f45/12/95/22/82/7oszta10.png)
![Ayumu Michiyo](https://2img.net/u/3315/58/29/07/avatars/1110-79.jpg)
![nő nő](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_gender_female.gif) ![Rooster Rooster](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_chinese_cock_1.gif) Hozzászólások száma : 144 Age : 30 Tartózkodási hely : itt is, ott is :D 7. osztag, 10. osztag és még Karakurát is megszálltam... muhahaaa >.< Registration date : 2011. Apr. 24. Hírnév : 38
Karakterinformáció Rang: Hadnagy Hovatartozás: Gotei 13 Lélekenergia:
![Okashi édességbolt - Page 2 Cl0te](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/cl0te.jpg) ![21100/30000](https://2img.net/h/oi39.tinypic.com/15i70hs.jpg) ![Okashi édességbolt - Page 2 29y5sib](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/29y5sib.jpg) (21100/30000)
![Okashi édességbolt - Page 2 _](https://2img.net/i/_.gif) | Tárgy: Re: Okashi édességbolt Kedd Júl. 26, 2011 11:36 pm | |
| [Ismerős ismeretlen vagy ismeretlen ismerős? – Nobu-chan és Michi-chan találkoznak *.*] Belepirultam, mikor Nobu-chan lelkendezését hallgattam, hogy milyen szépen is írok meg egyebek, pedig nem is volt így. De annyira édes volt, hogy ellenkezés helyett inkább csak felvettem a szokásos színemet, mikor rám tör a kislányos zavar, és félve pislogtam csak fel néha-néha, meg halk, cincogó kisegér hangot hallattam. Lehetett volna láthatatlanná válni, megtettem volna, de mivel képtelen voltam rá, ezért muszáj volt – meg egyébként is maradni akartam –, maradnom, és szembenéznem a felhőkarcoló magas cukisággal. *.* - Köszö-nöm.^^ - nyeltem egy nagyot, és inkább kezdtem foglalatoskodni a sütihullával, semmint, hogy fel kelljen emelnem a fejem. Mégis annyira tetszett a taichou társasága, hogy képtelen voltam elszakadni tőle, és ez a fura érzés nem hagyott békén. Mindig zavarba jöttem, mindig dadogni kezdtem, folyamatosan elpirultam, és ha mindez nem lett volna elég, akkor felteszem az angyalkás csúcsdíszt is a karácsonyfára annak képében, hogy azok a buta pillangók, amik már korábban is ott repdestek a pocakomban, minden másodperc elteltével egyre jobban felpörögtek, és egész lepkeforgószelet idéztek elő. Pedig semmi okuk sem volt rá, és kezdett idegesítő lenni. Ami még inkább meglepett, hogy mikor Nobu-chanra néztem, és véletlen elkaptam a pillantását, a pillangóhadtest annyira fellázadt, hogy félő volt, hamarosan kitörnek a hasikámból nagy izgatottságukban. - Hát… persze, mármint… nem értem, miről van szó. :/Kissé elszomorított, és el is bizonytalanított a dolgot illetően. Próbáltam nem mutatni, de egy pillanatra lefagyott az arcomról a mosoly, és csak nagy nehézségek árán sikerült összekaparni a ripityára tört maradványokat. A pocakomban tomboló pillangók is egy szempillantás alatt szívroham áldozatai lettek, és a mélybe zuhanva semmivé váltak. Arra gondoltam, hogy Nobu-chan talán csak udvariasságból hívott el a bandájához, és igazából nem szeretné, hogy elmenjek, vagy találkozzam a barátaival, amit teljes mértékig meg is értettem. Megint elrontottam a barátkozási kísérletét, mikor nagy hevesen lecsaptam az udvarias ajánlatára. Olyan béna vagyok. T_T Azért nem engedhettem meg magamnak, hogy az önsajnálat mélységes bugyraiba süppedjek, mert nem voltam egyedül, és nem szerettem volna, ha Nobu-chan rosszul érezné magát azért, mert én béna voltam. Még a végén a világtalan ábrázatomat látva kötelességének érezné, hogy megvigasztaljon azért, amit el sem követett, hát inkább elregéltem neki, mik azok az említésre sem méltó események az életemből, amiket a szabadidőnek nevezett mini órákban végzek. - Tehet…ség? – értetlenkedtem, majd az önirónia fegyverével leszúrtam magam. – Ez a szó… nem igazán összeegyeztethető velem. Tehetségem maximum a süti evésben és a balszerencsében mutatkozik meg, de nem hiszem, hogy ezek értékelhető tevékenységnek számítanak.Halvány mosoly kíséretében mondtam mindezeket, miközben fejben a dípsarokba bújtam magam elől, amiért ilyen aljas módon próbálkoztam letörni Nobu-chan jókedvét. Pedig én nem szándékosan csináltam, hiszen olyan aranyos volt. T_T De láthatóan… Nem igen törte meg a csatározásom magammal, vagy csak nem vette észre a burkolt önkritikát, minden esetre tovább fűzte a gondolatmenetét. Örültem ennek, jóllehet még így is bűntudatot éreztem, amiért megpróbáltam magamra terelni a beszélgetést. Nagano kapitány nem érdemelte meg, hogy a siránkozásommal kínozzam, és nem is akartam neki igazán erről beszélni, csak… én csak nem tudtam, mi a frászkarika üthetett belém, hisz nem volt olyan pillanat, mikor ne éreztem volna szükségét, hogy a férfira pillantsak, vagy ne dobbant volna hatalmasat a szívem, mikor sikerült elkapnom egy-egy bódító mosolyát. El sem tudtam képzelni, milyen új keletű korság kerített a hatalmába, de talán nem ártana szólnom a taichounak, vagy távol tartanom tőle magam, nehogy elkapja ő is ezt a nyavalyát. Sajnálnám, ha őt is megtámadná, és maga alá temetné ez az idegen kór. - Természetesen, szí… akarom mondani… ha lenne kedved hozzá, talán megpróbálhatnánk egyszer, de nem kötelező, ha nem…Égő arccal, bárgyú vigyorral, de csak kimondtam, méghozzá sikerült anélkül, hogy bárminemű kényszerérzetet keltettem volna Nobu-ban, legalábbis nagyon reménykedtem benne, hogy nem érzi majd kötelezőnek a gyermeknyelv tanulását. Úgy szerettem volna azt mondani neki, hogy szívesen és nagyon örülnék, ha azt a kis időt – amíg képes lenne kibírni a kiállhatatlan természetem –, a kedves társaságában tölthetném el, mégsem tehettem meg. Ha még egyszer visszakozásra késztettem volna a nyomulásommal… :S Féltem, hogy elutasít majd, pedig annyira kedves volt, de nem akartam erőszakkal rákényszeríteni magam. A végén még elsírtam volna magam, amivel meg egy jó adag bűntudatot sóztam volna szegényre. Ezt nem akartam, azért inkább jó előre felajánlottam neki a menekülés lehetőségét. Megpróbáltam a sütiszörny készítésre koncentrálni, elvégre csak ezért voltunk még itt, aztán mindenki megy majd a dolgára. Valószínűleg, ha nem pattant volna ki a fejéből az ötlet, Nobu-chan már heted hét határon is túl járna. Elfoglalt lehetett, és több esélyt láttam arra, hogy szívesen töltené az idejét másokkal, akik nem ön-, és közveszélyesek, és akik mellett nem kell attól tartania, hogy visszavonhatatlan ígéreteket tesz. Szándékomban állt leütni magam ezért a megszámlálhatatlan sok és hatalmas sületlenségekért, amikből kupacokat építhettem volna, hogy aztán egy aranyos kis teherfurgon segítségével kitúrjam őket a fejemből, és eltűnjenek az éterben. Idilli gondolatim további gondozására, és életmentő ötletem végrehajtására nem kerülhetett sor, mert váratlanul megzavarta hős munkásomat a hallójárataimon át érkező izgatott hangzavar. Előbb jutott el a buci fejemig a szóáradat, s csak később észleletem a látványt, de a hevesen mutogató Nobu-chan még így is jó kedvre derített. Tudtam, hogy hetes, a haorija ezt bizalmasan közölte velem, mikor egy kis időre elég közel kerültünk egymáshoz (^^)”, ennek ellenére mégis sikerült mosolyt csalnia az arcomra ezzel a felismeréssel. Annál nagyobb volt a riadalmam, mikor az égből lecsapott a dohányzás ártó szelleme, és egy semmiből előkerült cigarettás doboz képében rátámadt Nobu-chanra egy fejre mért ütéssel próbálva őt a földre küldeni. Meg sem vártam, mi történik, csak reflexből ugrottam, hogy jobban szemügyre vegyem a találatot kapott ólomkatonát, de mielőtt még túlhevült volna a motorom a sok pörgéstől, gyorsan lehűtöttem magam. Elvégre ez a baleset is az én közelségem miatt érhette a utol a pórul járt taichout. Még az ég sem nézheti jó szemmel, hogy nyúzom szegény Nobut, ezért próbálja tőlem megszabadítani, még olyan módszerektől sem riadva vissza, amikkel a menekíteni szándékozott ártatlant amortizálja le. T_T Feléledt benne a védelmező ösztön, de ahelyett, hogy eszeveszett anyaállatként vetődtem volna szerencsétlenre, hogy halálra nyomorgassam, a helyemen maradtam, és attól való félelmemben, hogy akár egy hozzá intézett szavamra is kezdetété veheti a cigaretta-felhőszakadás, megpróbáltam minél csendesebb lenni. Mit mondhatnék, nem ment, de ez érthető azok után, hogy a kapitány váratlanul egyik pillanatról a másikra holt sápadttá vált, és furán rángatózni kezdett a szeme. - Nobu-chan… jól vagy?! o.O – adtam hangot kétségbeesésemnek. Ugyan nem nyugodtam meg, mihelyst válasz érkezett a kérdésemre, de egy kissé felengedhettem az agyonpasszírozni készülő aggodalmam alatt. Igazán semmi baj sem történt, csak a cigaretta bűvös játéka szólt közbe az egyébként is romokban heverő önuralmam fenntartásába, és megpróbált azzal kikészíteni, hogy megint szegény Nagano taichout veszi elő. Alattomos egy dög volt ez a nikotin, ezért óvtam, akivel csak megtehettem, a zsákutcájából, mert onnan nem volt kiút. Vagy ha volt is… hát, azt nagyon nehéz volt felkutatni. :/ - Nyugodtan rágyújthatsz.^^” – mondtam zavartan, amiért engedélyt kért tőlem. – Engem nem zavar.Szükségét éreztem ezt is hozzáfűzni, habár ebben szemernyi igazság sem volt, de az illendőség így kívánta, és egyébként sem akartam, hogy a kapitánynak szenvednie kelljen csak azért, mert én nem szívlelem a dohányfüstöt. Zavaromat leplezni próbálván újra kezelésbe vettem a süteményeket, bár nem mutattam valami hatalmas hozzáértést és alkotói tehetséget, én nem voltam olyan profi ebben, mint társam, aki… aki hátrált. o.O Megtorpantam a bonyolult és nagy körültekintést igénylő mozdulatsor közepette, és az arcomra kiült, visszatarthatatlanul rakoncátlan szomorúsággal hirtelen rákaptam a pillantásom. - No-nobu-chan, elmész? T.T – csúszott ki a számon a kérdés a legnagyobb reménytelenséggel a hangomban. Csak tudtam – talán vártam is –, hogy szegény egyszer úgy dönt, hogy jobb menekülőre fogni. Túl szép lett volna, hogy velem marad, míg elhantoljuk a kis szörnyikét… elhiszem, hogy már sok voltam neki, hisz én is kiakadok magamtól néhanap, meg aztán csak idegen vagyok neki… Hatalmas letargiámba süllyedve önkéntelenül is a sütis tálcára firkálgattam az ujjaimmal, miközben azon dolgoztam, miként ne mutassam ki a szomorúságomat. Furcsán rosszul éreztem magam, és a pocakomba költözött pillangók izgatott szárnycsapásainak helyét is egészen más érzések vették át. Mintha összerágtam, és lenyeltem volna egy autóroncsot – millió szúrós, éles kis tárgy állt belém, és rántotta össze az izmaimat, fájdalmat hagyva maga után. Komolyan kezdtem megijedni, és magamban már a negyedik osztag és az alapos kivizsgálás gondolatával kacérkodtam, mikor meghallottam, mit taglal Nobu-chan. - Én… én úhúgy gondoltam, hogy gumicukiból lehetne a frizurája. – motyogtam ide-oda pillantva, és tovább turkálva a romokat. – És a… a gitár nagyszerűű ötlet! De ha… de, ha menned kell, ne érezd magad maradásra kényszerítve, éhén nem akarlak fe-feltartani Téged. T_TÉn tényleg próbáltam „nem a halálomon vagyok” arckifejezést vágni, bár nem voltam biztos a sikeremben. Nem tudtam hova tenni a viselkedésemet, hisz ilyen még sosem fordult elő velem. Míg én önmagamat szapultam, váratlanul Shinjou is kedvet kapott leordítani a fejemet, mire ijedten rezzentem össze, hogy aztán rendbe tegyem kissé magam. Tudtam most tényleg nagy bajt okozhattam, mert zanpakutou lelkem nem szokott csak úgy a semmiért leszólni. Elképzeltem hát, ahogy a chibi én átsétál a színen egy seprűvel, meg egy rózsaszínű szemeteslapáttal, és dalolászva összehuzigálja a széthullott darabjaimat. Tovább is fűztem a kis mesét egy falnak támasztott létrával, minek segítségével a chibi én egy háztetőre jutva a darabjaimmal, onnan a földre borítva a maradványokat visszaépít az állva maradt körvonalamba. Ezen gondolat annyira megtetszett, rögtön jobb kedvre derültem tőle, és meg sem próbáltam visszahozni a hirtelen rám tört búskomorságot. Nagy lenyugodalmamban neki kezdtem Süttyő fejének megformázásához, és közben jókedvemet tetőzve egy mesezenét kezdtem dúdolni. Ugyan nem tudtam, honnan jöhetett, ezt egyszer csak megismertem, és az óta tartott különös kapcsolatunk. Hol felelevenedett bennem, hol újra feledésbe merült. Végül annyira elhatalmasodott rajtam az alkotói hév, hogy utcát, Nobut feledve, magam elé magyarázva halkan dalolászni kezdtem. - Volt egyszer egy csodabogár… - és így tovább folytattam, amíg csak kitartott a versszak, onnan aztán elölről kezdtem, mert miért ne. ^^” Már nem bántott, hogy Nobu elmegy-e, vagy marad, habár különösen szerettem volna, hogy legyen még velem. Ha akarja, úgyis itt hagy, de reméltem, hogy nem csak a meneküléséről való figyelemelterelés céljából sorolgatja az ötleteit, hanem mert mégsem szándékozik elhúzni a csíkot. Ezen gondolatok közt kezdett formát ölteni egy kerekedő fejecske – na, jó, volt egy kis horpadás a jobb oldalán, de az kiküszöbölhető méreteket öltött csupán, tehát ezen nem idegeskedtem –, sok-sok színes sütemény morzsából. - Spoiler:
Volt egyszer... (<---link xD) Csak a poén kedvéért, meg, hogy el tudd képzelni, mit szórakozik össze meg keresztbe Michi. >.<" *nyomizgatja a kis gyagyás kariját*
|
| ![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) | | Nagano Nobu 1. Osztag
![1. Osztag 1. Osztag](https://i.servimg.com/u/f45/12/95/22/82/1oszta10.png)
![Nagano Nobu](https://2img.net/h/oi60.tinypic.com/1ttw09.jpg)
![Férfi Férfi](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_gender_male.gif) ![Horse Horse](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_chinese_horse_1.gif) Hozzászólások száma : 220 Age : 34 Tartózkodási hely : 1. osztag, ágy, próbaterem, Micchan*.* Registration date : 2008. Oct. 29. Hírnév : 26
Karakterinformáció Rang: 1. osztag, ex- kapitány, gitáros Hovatartozás: Gotei 13 Lélekenergia:
![Okashi édességbolt - Page 2 Cl0te](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/cl0te.jpg) ![19000/30000](https://2img.net/h/oi39.tinypic.com/15i70hs.jpg) ![Okashi édességbolt - Page 2 29y5sib](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/29y5sib.jpg) (19000/30000)
![Okashi édességbolt - Page 2 _](https://2img.net/i/_.gif) | Tárgy: Re: Okashi édességbolt Hétf. Aug. 01, 2011 3:16 am | |
| || Ismerős ismeretlen vagy ismeretlen ismerős? – Nobu-chan és Michi-chan találkoznak *w* ||
Lassan araszolt, figyelt, megint araszolt és tovább pislogott, míg fel nem hangzott az engedélyezés. Ez akkora erővel robogott rajta végig, mintha kétszáz feletti tempóval, komplett monster truck mezőny zötyögött volna lábujjától feje búbjáig. Érezte a kerekek taposását, ahogy járatokat vájnak hátába és ventilátorral fújandó kerozin felhővel terítik be. Az állandó zümmögésükről nem beszélve! Itt, némi várakozás! A terepjáróra hasonlító, behemót autók mióta hallatnak méhecskére hasonlító hangokat?°0° Egész biztos, kezdett rajta úrrá lenni az őrület! Már dongó méz gyűjtőknek képzelte a gigantikus kerekű pusztító gépeket!O__O" Ez nem mehetett tovább! Nem szabadulhatott el belőle, valamilyen számára is ismeretlen elmeháborodott! Főleg, úgy nem, itt volt vele Michi!T-T Nem rémisztgethette feleslegesen! Belepusztulna, ha bugyuta szokása miatt okozna neki maradandó lelki sérülést. Szívesen fizetné a kórházi számláját. Az lenne a minimum, de ha választhat, inkább ezer szál rózsát venne! Remélhetőleg nem allergiás rájuk! Szörnyű volna, ha a virágportól fulladozni kezdene. Kedveskedni szeretne vele nem betegágyra juttatni.@_@" A rendelés előtt, viszont végre rágyújt! Muszáj elhessegetnie a benne lappangó szörnyűséges fenevadat. Tudná, akkor miért nem akar sikerülni?TAT Rutinos mozdulat, erre, amikor legnagyobb szüksége lenne rá, beadja a kulcsot gyújtója is, meg keze is. Persze, hogy kapkod és feszülten csócsálja a szájából kilógó cigit. Ettől, működnie kéne! Tűznek kéne jönnie a fránya szerkezetből! Ezért minden szögből vizsgálva, rázva, szabályozóját tologatva próbálta működésre bírni. Nem akarta elhinni, most hagyja cserben.TAT Egyszerűen nem hitt szemének! Hát, még azután milyen meglepődött és tanácstalan fejet vágott, óriási lángcsóva csapott fel belőle.(゚Д゚) Az egyenest életére törő tűz, kegyelmet nem ismerve pörkölte le haját, szemöldökét, cigije nagy részét és orrán pihenő szőrszálait. Ám, Nobu-ra akkora hatással volt a meglepetés sokkoló ereje, percekig kőszoborrá dermedve pislogott. Odakozmált buksival ácsorgott és teniszlabda méretű szemekkel révedt semmibe. Egyetlen életjele a fáziskéséssel, száján kieresztett füstfelhő volt. Kicsiny életét, csak az mentette meg, öngyújtásától cigije is megperzselődött, így ösztönösen szívhatta nikotin forrását. A tüdejét fokozatosan ópium barlanggá változtató dohánytól, pedig fokozatosan visszanyerte eszméletét. Rendszere újra indultan akadhatott ki megfogyatkozott bundájára, amire könnyed eldőléssel válaszolt. Gyenge idegrendszere alkalmatlan volt az információ feldolgozására, inkább ájulással jutalmazta tulajdonosát. Váratlan elborulása, szerencsére olyan gyorsan ért véget, ahogy megtörtént. Felcsücsülve hadonászott Michi-nek, ne vegye életveszélynek állapotát. Könnyes szemei nem a fizikális, hanem lelki fájdalmat jelképezték. Szerette lila haját és igen megviselte frufruja kényszerű rövidülése.TДT Azonban, aggodalma láthatóan felesleges volt, mert Michi-t lekötötte az alkotás és dudorászás. Hála a gitárok istenének!(*´ο`*)=3 Túl aranyos volt, ahogy süti szörnyet gyártotta énekelve.*w* Örült nem zavarta meg az előadásával! Szívesen nézte, akár egész nap is! Egyszerűen imádta, micsoda lelkesedéssel és odafigyeléssel formázta szörnyecskét!*w* Varázslatos volt, hogy gondoskodik róla! Kezdte érteni, miért szeretik a gyerekek! Nagyon nagy szívecskéje van és mindent beleadva vigyáz másokra. Csodálatos személy!*w* Nem bírta levenni róla áhítattól csillogó szemeit, csak kényelmesen lecsüccsent és csendesen cigizve figyelte. Úgy belefeledkezett a bámészkodásba, kissé sokára esett le nála a tantusz, válaszolni kéne Michi-nek. -Eszem ágában sincs elmenni! Miből-hogy-minek-hogy-merre...miért gondoltad? Jaj, mert eljöttem onnan ide és kihátráltam, áh értem! Ne-ne-nem! Csak nem akartam érjen a füst!^w^- Vakarta meg önkéntelenül elvigyorodva feje búbját. Ebből, pedig eszébe jutott valami. Mielőtt csúfosan megkurtította volna haját, szerette volna biztatni Michi-t. Rossz volt hallani, mennyire lebecsüli magát, pedig nagyszerű emberke volt.TAT Tudnia kellett róla!>o<" Nem hagyhatta abban a hiszemben, igazat beszél. Az a tehetségtelen és szívébe kést állító szöveg, hogy semmire se jó, nagyon nagy butaság! Alig ismeri néhány órája, ha van annyi, de máris sokkal szebb lett a napja. Megvalósíthatja egy álmát, gyönyörködhet egy szép lányban,megismerhetett egy remek személyt és valaki elviseli a furcsa szokásaival együtt. Neki kész főnyeremény volt ez a cukrászdás kiruccanás!:3 Ezeket már, csak mondatokba kellett volna foglalnia.@_@ A mumus következett, méghozzá a fogalmazás! Sosem számított erősségének! Valamit elkezdett, amit útközben elfelejtett és mondata végére teljesen másról beszélt. Ezért rettegett, ha egyszerre sokat kellett mondania.TAT -Látod? Tehetséges vagy! Felvidítasz és megnevettetsz! A gyerekek is...biztos jobb kedvre derülnek, ha velük vagy!*w* Szóval, ne mondj ilyen, ilyen...bugyuta szavakat! Boldogságot adni nagyszerű képesség!^w^ Az én kedvem...sokkal jobban érzem magam, amióta találkoztunk!- Vörösödött bele záró motyogásába, miközben köröket kezdett rajzolni a homokba. Némi büszkeség, azért megint átjárta. Visszagondolva, egész összeszedetten magyarázott, annak ellenére, majd felrobbant képzeletbeli teaforralója. Szinte csontszárazra párologtatta agyvizét. Titkolni se lehetett mennyire zavarba kergette tolakodó fejét. Igen, kicsit zaklatónak érezte magát, hogy ilyen kijelentésekkel támadja le szegény Michi-t. Végén azt hiszik, kalandozó Casanova. Pedig, ő csak kifejtette, mit érez. Remélte nem értik félre. Attól, pedig nem rohannak el, amit kérdezni készül.T-T -Kérhetek valamit? Vagyis, nem akarok tolakodó lenni és letámadni, meg kényszeríteni! Rosszban sem sántikálok!O.O" Az ott a haja lesz?*o* Mit akartam? Jaj, igen! Nem bánnád, ha...ha...találkozhatunk máskor is?*w*- Meresztette áldozatára gigantikus kérlelő szemeit, hűh, de közelről!∑(O_O;) A sokktól azonnal hátsójára csüccsent. Addig fogalmazott és beszélt, míg elfelejtette hol van és mit csinál! Arra kapott észbe Michi mögé guggolva hajol át felette, hogy ujjával pöckölve nézhesse meg a kicsike szörnyecske születését. Meg, láthatóan besegített egy-két gumicukor odacsúsztatásával, de kit érdekelt!>o< Aljas trükkökkel behatolt a perverz zaklatással felérő közvetlen közelébe! annyira örült elfelejtkezett az illemről és kíváncsiskodva odatolakodott. Micsoda szörnyű alak!ToT Kihasználta tudtán kívül a kínálkozó lehetőséget, hogy molesztálhassa Michi-t!ToT Most szörnyűségesen szégyelli magát!ToT -Bo-bocsánat!O__o" Én-nem-hogy-akartam-semmit-fogni-dehogy! JÉZUSOM!O__O"- Tátogott partra vetett aranyhalként, mialatt orra alatt két hónapra elegendő zsoltár szövegét dörmögte el. Persze nem a bibliából, hanem kedvenc együtteseitől idézett össze-vissza. Úgy megkavarodott szezont fazonnal keverve hablatyolt. Maga se tudta kifejteni mi járt fejében. Egyedül abban volt biztos, hihetetlenül melege lett, kiverte a víz, kicsike beszámíthatóságát is elhagyta és billogot kapott tehénként rodeózott körbe-körbe szívverése. Komolyan azt képzelte eljött a vég! Úgy gondolta túlhajszolt gépként fogja kilehelni lelkét.@_@ Utóbbi be is következett. Némi rángás után élettelenül terült el, de csodával határos módon megint benyomták újraindító gombját. Az első gondolata, pedig nem épp a témába illett... -Le-le-lehetne mogyoró a szeme.X__x- Dünnyögte félig visszatérve az élők sorába. Hirtelen nem emlékezett mi történt, csak arra, mit akart közölni, mielőtt rádöbbent volna perverzkedik.#_# Támadt némi zavar a fejében, ami nehézkesen óhajtott megszűnni. Valahol a semmi, távolban felsejlő fény és teljes sötétség között lavírozott.(・_・)? Nem véletlen értetlenül tekintett Michi-re, miközben tarkóját dörzsölve kereste az elvesztett fonalat. Hamarosan rábukkant! Bár ne tette volna! Nem örült neki!TAT -Mi...mi történt?O.o" Öjahööööööh!0_0 Már emlékszem! Sasasajnálom!TAT- Fordult oldalára, hogy összegömbölyödve ellephessék a sötét felhők. Borzasztóan szégyellte, sajnálta a történteket! Szívesen köddé vált volna bánatában. Nem akarta megijeszteni ezzel a ballonkabátos akciójával. Úristen!O__O Tényleg volt rajta kabát! Mi van, ha azt hiszik mutogatós bolond?TAT Pedig nem! Semmi köze Seiretei szatírjaihoz! Esküszik nem járt semmi csúnya a fejében!ToT |
| ![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) | | Ayumu Michiyo 7. Osztag
![7. Osztag 7. Osztag](https://i.servimg.com/u/f45/12/95/22/82/7oszta10.png)
![Ayumu Michiyo](https://2img.net/u/3315/58/29/07/avatars/1110-79.jpg)
![nő nő](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_gender_female.gif) ![Rooster Rooster](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_chinese_cock_1.gif) Hozzászólások száma : 144 Age : 30 Tartózkodási hely : itt is, ott is :D 7. osztag, 10. osztag és még Karakurát is megszálltam... muhahaaa >.< Registration date : 2011. Apr. 24. Hírnév : 38
Karakterinformáció Rang: Hadnagy Hovatartozás: Gotei 13 Lélekenergia:
![Okashi édességbolt - Page 2 Cl0te](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/cl0te.jpg) ![21100/30000](https://2img.net/h/oi39.tinypic.com/15i70hs.jpg) ![Okashi édességbolt - Page 2 29y5sib](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/29y5sib.jpg) (21100/30000)
![Okashi édességbolt - Page 2 _](https://2img.net/i/_.gif) | Tárgy: Re: Okashi édességbolt Szer. Aug. 03, 2011 3:26 am | |
| [Ismerős ismeretlen vagy ismeretlen ismerős? – Nobu-chan és Michi-chan találkoznak *.*] Csomó dolog történt a világban, míg én el voltam foglalva a nyugodalmas kis tevékenységemmel. Példának okért ott volt Nobu-chan, aki miután gyújtogatta önmagát, reményvesztetten ájuldozott el, és tért magához, hogy tudassa velem, pánikra semmi ok. Az én kamerám azonban nem mutatott egyebet, mint kicsi buksim szivárványos tengerében úszkáló chibi énemet, aki rózsaszín matracon nyújtózkodott a limonádé áradáson ringatózva, és hol újratöltötte koktélos poharacskáját, amin meglepetés gyanánt egy kis napernyő trónolt, vagy a felszínen úszkáló gumicuki halacskákból vadászott le egyet-kettőt, kényesen válogatva a kedvenc ízeit. Ezt a keleti kényelmet még egy szultán is megirigyelte volna, nem csoda hát, hogy az én két vizslató távcsövem mit sem látott a hátam mögött lezajló eseményekből. Persze azért volt, hogy igenis füleltem, meg hallottam néhány háttérzajt, amiből kikövetkeztethettem, mi is folyik a hátam mögött, de annyi bátorság nem igen szorult belém, hogy akár csak egyszer is meglessem, mi történik valójában, és persze nem is akartam zargatni a kapitányt. Felnőtt ember, majd eldönti, mit szeretne, meg mit nem. De nagy kő esett le a szívemről, mikor nagy soká, hatalmas hatásszünet után, de végül választ kaptam kétségbeesett kérdésemre, amit az óta, természetesen, már vagy egy milliószor megbántam. Még a végén kényszernek érzi majd a taichou a társaságom. Szólni nem szóltam, nem hiszem, hogy kellett volna, de nem is tudtam volna, mert szívem teljesen túlcsordult a színes és édes gyümölcslétől, amin chibi én siklott profi szörfösként apró szárnyacskákkal megtoldva, hogy minden veszélytől védve legyen. Csak elpirultam egy kissé, mert hát csak rájött Nobu-chan, hogy merről is fúj a szél, és nem akartam, megtudja, milyen gyenge is vagyok. Meg egyáltalán… azt sem tudtam, milyen nyavalya támadott meg, csak úgy kellett, hogy velem legyen, mert furcsán jó volt. - Köszönöm! Nagyon kedves vagy, Nobu-chan. – Muszáj volt ránéznem, egyrészt az újonnan kialakult különleges kórom miatt, másrészt meg, mert hálás pillantással és mosollyal szerettem volna megajándékozni. Ha nem ült volna olyan messze, és… még szerencse, hogy nem volt a közelemben, szegény valószínűleg nem bírt volna el még egy Michi-féle fejvesztett szeretgetési rohamot, ami felért egy támadással is. Jobb nem kísérteni a sorsot, ha már itt szeretne maradni. De titkon azért még csöpöghettem, ahogy végignéztem a földre rajzolgató, vörös arcú kapitányra. *.* Sütis tálcát kapargattam, meg minden frászt elkövettem már világrengető kínomban, hogy visszafogjam magam, és ellenálljak annak az elemi vonzásnak, ami mind jobban fellángolt, valahányszor a taichoura néztem. Nem akartam én lerohanni, meg egyáltalán nem értettem az egészet egyébként sem. Nem tudtam, hogy milyen veszedelmes vadorzó készül kitörni belőlem, és agyonnyomorgatni szegényt. És ha ez nem lett volna elég… Nem tudtam, hihetek-e két kicsi fülemnek, pedig most mindkettővel ugyanazt hallottam, és láttam is. Nobu-chan olyan édes volt, akár a legédesebb mignon, és… Elájultam, meghaltam, vagy MEGHALTAM! *.* Ezen a három lehetőségen kívül képtelen voltam mást is elképzelni, főleg, hogy a szívem is vagy megállt, vagy olyan gyorsan vert, hogy a szívverésem egyetlen hosszú dobbanássá állt össze. Chibi én vergődve haldoklott a fejemben, mikor észrevettem, milyen közel is keveredtünk Nobu-channal, pedig istenemre mondom, még az is teljesen hétköznapinak hatott, hogy a vállam felett átnyúlva helyezgette a gumicukrokat, és jaj, de… hogy elolvadtam így visszagondolva olyan történésekre, mint a hajam remegése, mikor a kapitány beszélt, vagy a nyakamat csiklandozó lehelete. Nem csodáltam, hogy chibi én olyan sok sebből vérzett, hisz még én is majdnem halálomat leltem a nagy lelki sokkban. - Annyira szeretném – mondtam ki szinte teljes önkívületben, mert igazából nem így akartam, de még vissza sem tudtam szívni. Sugárzó mosollyal az arcomon pislogtam Nobura, és olyan bugyután éreztem magam, mint még soha. Nem csodáltam volna, ha fejvesztve menekül előlem. De biztos valami varázsló volt, hogy így meg tudta zavarni a mini fejemet… gondolatmenetemet pedig véletlenül hangosan is tovább fűztem. – Tudsz lufiállatkákat is gyártani? Vagyis… hihi. – zártam le teljesen eszement csevegésemet kuncogásba ölt zavarommal, és paradicsomra változott arcom rejtegetésével. A nyelvem összegabalyodott, és nem engedte, hogy bármi értelmeset is kimondhattam volna. Szegény taichou most megint kötelességének érzi, hogy esetleg összefussunk, még ha nem is akar, akkor is. Mindig olyan rossz vagyok… mah. T.T Ripityára tört a szívem, hogy szegény Nobu már megint kétségbeesett, és örült szabadkozásba kezdett, na de már nem is igazán tudtam követni, hogy vagy miért. Kicsit zavaros volt, meg úgy egyáltalán… nem találtam okát a nagy bocsánatkérésnek, meg világvégének. - Nem történt semmi, ne idegeskedj!^^ Megpróbáltam hátrafordulni, hogy bátorító mosolyt villantsak szerencsétlen áldozatomra, mire ijedten észleletem, hogy kiterült, akár szegény süti szörnyünk még a kezdetek kezdetén. T.T Lesajnáltam a további munkám ott, ahol van, és rémületemben fejvesztve hajoltam Nobu fölé, hogy ellenőrizhessem, él-e még, vagy már az utolsókat rugdalja. Szerencsére mellkasának ütemes hullámzása – félő volt, ha sokáig nézem, még tengeri beteg leszek –, idejében megnyugtatott, így még az előtt visszavehettem az elfogadhatatlan távolságból kevésbé veszedelmesre, mielőtt valami félig önkívületi révületből vigyort nem csalt arcomra Nagano-san felszólalása. - Mondtam már, hogy semmi sem történt, igazán… de… Miszlikbe aprítódott szívecském egészen lázban égett, hogy Nobu-chan ennyire szívére veszi azt, amiről nekem fogalmam sincs, hogy elkövetett. Annyira, de annyira meg szerettem volna vigasztalni, hogy meg nem állhattam, ne vetődjek rá, és ölelgessem addig, míg annyira agyonszeretgetem, hogy már kékülni kezd az arca, vagy nem kapálózik segítségért visongatva. Én tényleg próbáltam beérni a fejben elképzelt chibijeinkkel eljátszva, de az nem volt elég hatásos, mert Nobunak mindettől nem lett jobb kedve, ezért maradtam a jól bevált, de tolakodó módszernél. Nem nézhettem tétlen, hogyan takarja be a taichout a sok sötét felhő, és reméltem, hogy egy ölelés majd megváltja a világot, vagy ha nem is, azért egy kicsivel jobb kedve lesz. - Segítesz elkészíteni Süttyőt? Már nem is kell olyan sok.^^ Bíztatásnak szántam, de sikerült lelomboznom saját magam. Nem szerettem volna, hogy befejezzük a kis emberkét, mert akkor Nobu-chan ment volna a dolgára, jó messzire tőlem, én meg mentem volna valamerre, ami remélhetőleg jó helyre vezetett volna. Chibi énem – nem mellékesen –, éppen turmixgépben fulladozott a szivárványos gyümölcsleveimmel, és próbálta túlélni az őrült örvényt, ami általában akkor keletkezett, mikor chibi Nobu megnyomta a gép bekapcsoló gombját. Ezen gondolatok közepette véglegesen leszögeztem magamban, hogy ha világvége tör ki, nekem akkor is el KELL látogatnom a negyedik osztaghoz, vagy kikérni Maki-chan szakvéleményét az esetről. Szegény Nagano kapitány is kikészül a végén, ha továbbra is őt bámulom, de… mi történhetett vele?! T_T - Édes Istenkééém! Mi… mi a szösz támadott meg? – túrtam megrövidült tincsei közé, és hatalmas szemeket meresztettem rá. A dohányzás nagy szelleme állt rajta bosszút… már megint, amiért egy ilyen antinikotinista társaságában jól szórakozik. Pontosabban én nem tudtam, mint szórakozik, mert eddig leginkább ő keveredett bajba, és szerzett millió meg egy kisebb-nagyobb zúzódást. Talán a „temetés” után még a negyedik – jó, tudom, kicsit rá vagyok akadva szegény negyedikesre, de nem tehetek róla, ha egyszer ők a legjobbak ilyen téren –, osztaghoz is el kell cibálnom az események mostani alakulása szerint, és ő mégis azt állítja, jól érzi magát velem. De tényleg, talán az is lehet, hogy a sok-sok balesettől beszél félre meg össze-vissza. Nem igazán zavart volna ez a verzió sem, mármint… mindenképpen aranyosnak találtam az óriás „plüss” fiút. *.* Zavartan kapkodtam ide meg oda a kezem, mert nem akartam aggatni a kapitánynak. Mindez idő alatt egyik felbolydulást keltő napirendi pontról a másikra ugrottunk, így a megperzselt frizurája is a múlté lett néhány perc leforgása alatt. Sokkal jobban lekötött Süttyő „felélesztése”, semmint olyan apróságokra adhattam volna, hogy megint elszontyolodjak, amiért Nobu amortizálódik a közelségem okán. Helyette épp sütimanus egyik lábát – amihez természetesen a csokis rudat használtuk –, próbáltam a pocakjához ragasztani egy dínós tapasz segítségével, és nagy munkámat teljes átéléssel, belemélyedve végeztem, mikor fejem kongva csapódott egy ismeretlen repülő tárgyhoz…Vagyis nem is volt éppen repülő tárgy, csak olyan teljesen váratlanul ért a koccanás, hogy azt sem tudtam, mi a csudi történ. DE! Lekaramboloztam szegény Nobu-chan buksiját. T_T Süllyedtem volna el szégyenemben, és hatalmas, könyörgő szemeket meresztettem, hogy még egyszer bocsájtsa meg az ügyetlenkedésemet. Úgy, de úgy sajnáltam, majdnem könnyeket is ejtettem, de Shinjou torokköszörülése végül még a levegőt is belém fojtotta, nemhogy a könnycsatornáimat lezárta kis vaskapukkal. - Ne-ne… Ne haragudj, én ann-annyira nem láttam a fejedet, hogy hú. – magyarázkodtam remegős hangon. – Bobobocsánatot kérek! T_T Megannyi bűvös gondolatom támadt, hogyan is tehetném jóvá azt a sok katasztrófát, amit a taichounak okoztam, például fagyi evés, vagy… kifújt az ötlettáram. Még egy utolsót rúgott, aztán pocakját az ég felé meresztve, végtagjait szanaszéjjel hányva kilehelte lelkét a chibi énem. Vége volt a mesének, bár kicsit happy endesebbet is el tudtam volna képzelni, de ha így alakult, hát így alakult. Na de, még koránt sem volt vége a hirtelen kialakult találkánknak, és még jó pár simítás hátravolt a szörnyikénken is, nem is tudtam, miért kezdtem máris siratni azt a csodálatos napot. Inkább tovább ragasztgattam immár sokkal óvatosabban, mint korábban, sokszor Nobu-chanra pillantva, persze csak elővigyázatosságból, hogy többször ne veszíthessem szem elől a buksi fejecskéjét. *.*
|
| ![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) | | Nagano Nobu 1. Osztag
![1. Osztag 1. Osztag](https://i.servimg.com/u/f45/12/95/22/82/1oszta10.png)
![Nagano Nobu](https://2img.net/h/oi60.tinypic.com/1ttw09.jpg)
![Férfi Férfi](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_gender_male.gif) ![Horse Horse](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_chinese_horse_1.gif) Hozzászólások száma : 220 Age : 34 Tartózkodási hely : 1. osztag, ágy, próbaterem, Micchan*.* Registration date : 2008. Oct. 29. Hírnév : 26
Karakterinformáció Rang: 1. osztag, ex- kapitány, gitáros Hovatartozás: Gotei 13 Lélekenergia:
![Okashi édességbolt - Page 2 Cl0te](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/cl0te.jpg) ![19000/30000](https://2img.net/h/oi39.tinypic.com/15i70hs.jpg) ![Okashi édességbolt - Page 2 29y5sib](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/29y5sib.jpg) (19000/30000)
![Okashi édességbolt - Page 2 _](https://2img.net/i/_.gif) | Tárgy: Re: Okashi édességbolt Pént. Aug. 05, 2011 4:40 am | |
| || Ismerős ismeretlen vagy ismeretlen ismerős? – Nobu-chan és Michi-chan találkoznak *w* ||
Képzelete mezején, hirtelen két Nobu jelent meg a semmiből. A kicsike angyalka és a viháncoló ördög, akik közül utóbbi igen aktívan részt vett, szegény szárnyas lény ájulásos sikolyában. A pokolian gonosz teremtmény széles karimájú kalapban, földig érő, barna, nesztelen éjszakában fülsüketítően suhogós ballon kabátban kúszott bokorról bokorra. Kicsike síkképernyős megfelelőjének egyetlen célja, ártatlan lányok riogatása, méghozzá csillag ragtapaszolt mellbimbóival és bizonyos kényes területen, nyelvét nyújtó hangulatjel cenzúrával. Ennek a képnek, már puszta lehetőségétől hófehér ábrázattal szorította össze fejét. Orra alatt kétségbe esetten motyogta, fussanak a kislányok, vagy valaki küldjön segítséget, hogy rossz fele ne érhesse el őket. Néma segélykérésére, senki se válaszolt. A csúnya mutogatós Nobu, pedig lassan beérte őket, aztán szétlibbentette kabátját és egész fejében visszhangzott ártatlan iskolás lányok vérfagyasztó sikolya. Nem akart többet látni! Gyermeki lelkét már ez is bőségesen megrontotta! Ő senkit se szeretne, így megijeszteni!TAT Ő nem lehetett efféle szívtelen szerzet, aki fiatalokat riogat! Ő igenis védelmezi és nem bántja őket! Nem változhatott át a tudta nélkül! Nem történhetett meg, varázslat hatására rossz shinigami lett belőle, csak nem veszi észre, mert ez az egyik mellékhatás! Na, de a csúnya boszorkány varázslatoknak mindig van tündér keresztanyás ellenszere!*w* Lehet ennek a következménye, hamarosan felmentő sereg érkezett. Jó néni meghallotta segélykérését és küldött egész századnyi lufi állatkák. A tekintélyes zsiráf, kutya, ló, kígyó figurák szigorú mozdulatokkal szálltak le a szirénázva, megannyi színben villogó és mesékben szereplő repülő szőnyegekről. Hihetetlenek voltak! A gonosz Nobu-t, pedig szempillantás alatt elüldözték, hogy helyére kerülhessen az ájulásból héliummal felpuffasztott megfelelője.*w* -Lufi Nobu...szereti Tündérnénit!#o#- Bazsalygott túlvilági boldogsággal, hiszen ő még valahol a lufi állatok tengerében úszott, akár koncerteken volt szokása tömegen utazni. Szinte érezte hullámzik alatta a rajongói tenger. Nagyon nehezen ment elszakadni tőle, tőlük az egész képtől, bár nem túlzottan értette, minek kellett lufiknak repülő szőnyeg és miért pont olyan állatok érkeztek megmentésére.O.o" Pedig dereng neki, mintha kedvesen ismerős és szeretni való hang mondta volna, mielőtt megjelentek. Lehet hallotta Tündér keresztanyukáját?*w* Sőt, nem csak hallotta, de ott is van vele?*o* Mintha határozottan érezné, hogy átölelte! Ettől elképzelhetetlen boldog lett! Volt saját védelmező tündére, aki kedves, aranyos és muszáj volt visszaölelnie, mert eljött hozzá! Szíve szerint el se eresztette volna, csak űrbéli pásztor utakon tekeregve bólogatott volna minden kiejtett szavára. Utóbbit könnyedén teljesítette, mivel félig beszámítható állapotban fantáziált. Bárgyún mosolygott, helyeselt és csillogó szemekkel dörmögött a süti készítő tervre. -Persze, hogy segítek tündér néni! Miénk lesz a legszebb, Sütyő az egész világadta világon, vagy viágtalan világon, vagy micsodán!*o*- Kicsikét időzzön el azon süti készítés! Valahonnan erősen rémlett neki az ötlet,de hosszú percekig, csak színes buborékok úszkáltak gondolatai között. Hiányzott aprócska töltet, hogy végre megvilágosodjon, de amikor rábukkant, egyszerre durrant ki összes szappanbuboréka és keveredett valóság mezejére. Pont abban a pillanatban lépett fényre, amikor Michi haját vizsgálva kérdezte mi történhetett vele. Rögtön nem bírt válaszolni, csak nagy szemekkel tekintett körbe, hova lett Tündér keresztanyukája, de nem látta sehol, ezért bambán feltekintett megpörkölt tincseire. Már értette mi van!^~^" Ettől gigantikus izzó gyulladt ki feje felett, bár arra tovább se jött rá, hova tűnt el az őt megölelő tündérkéje. Picit sajnálta, de Michi kárpótolta! Reméli, ezzel nem sérti meg kereszt anyukáját. Nem tehetett róla! Annyira édes volt újdonsült ismerőse. Semmi se bírná rávenni elszakadjon tőle. Nem vihetné haza?*w* Szívesen gondoskodna róla! Ez most úgy hangzott, mintha házi állatkaként tekintene rá, pedig nem!TAT Csak szeretné, ha a közelében maradna...^///^ -Oh, csak gyújtó! Nem jött belőle, ráztam, semmi, közel hajoltam, bumm, nagy láng, huss, leperzselte és...szörnyen fest?ToT- Fogott meg néhány tincset lebiggyesztett szájjal. Szerette a színét, viszont ha leégeti nem lesz mit festeni. Majd valamelyik okos és ügyes fodrász, biztosan tud rá megoldást. Ezért nem engedhette kedvét vegyék! Lassan befejezte széllel messzire szálló hamvas hajszálait és törpejárásban, meg tisztességes könyök távolságot tartva odasomfordált Michi mellé. Kezdetnek, csak nézte mit hova tesz. Nem akart belekontárkodni az elképzeléseibe, mert olyan ügyesen pakolgatta az édességeket!*w* Jól esett néznie, ahogy szorgoskodik. Bámészkodással, viszont nem segített, márpedig azt ígérte együtt csinálják! Tehát, erőt vett magán, közelebb hajolt, hogy felvehessen egy gumicukrot, amikor Michi nagy lendülettel megemelte fejét. Szegény, biztosan nem akarta teljes erővel állon vágni! Az sem lehetett célja, ütközetüktől fogai hangosan csattanjanak és lendületét vesztve hátra boruljon a kihelyezett szemetes zsákok közé. A történtek nem mások, mint az élet kegyetlen játéka. Nem is bírt rá haragudni. Ráadásul a sok csomag felfogta az esést! Puhára esett!*w* Semmi komolyabb problémája nem adódott belőle! Vagy mégis?°0°" -Nehem tört...pfúj, ez mi?O.O SEM-MI! Fő, hogy jól vagy!^w^ Nem szédülsz? Nem fáj? Zsibbad? Kérsz valamit? Ha nem...segítenél megkeresni a piercing-em? Ez a...hegyes...izé...mi már! Gömb?O.o" Valami olyasmi... és fekete...és sok színű kő van benne!- Valamelyik piercing-je ijedtében kicsavarodott és két részletben ájuldozott. Egyik felét épp beszéd közbe horgászta ki szájából - vezető -, míg a másik valahol a földön kötött ki. Az a KICSI bigyusz, VALAHOL lent!@_@ Be fog csavarodni! Bárhol lehetett! Az a fekete apróság, meg szó szerint annyira apró volt, hogy két nagyítós tükör kellett, amikor vissza próbálta tenni!O__O Miféle csoda folytán fogja megtalálni?TAT Szerette a pattintós testékszerét! Nem akart másikat venni! Neki ez kellett!TAT Szóval, kétségbe esetten matatott a földön, hátha meglátja. Mindig fényleni szokott! Lehet vakegér, de azt csak észre venné. Más reménye nincs, mert borzalmasan lát!ToT Hátha-hátha!ToT Nem adhatta fel! Ha elég kitartó, csak megleli! Lám, igaza lett! Miközben szipogva fel-alá mászott és pakolgatta a zsákokat, véletlen megakadt szeme egy kicsike világító ponton. Nem máshol árválkodott, mint Michi egyik, - mindjárt megmondja, mert lenéz karjára- lábánál, amit levegőjét visszafojtva, mozdulatlanul bámult. Felkészült a vad gyors és fájdalommentes becserkészésére. Ez körülbelül annyiból állt, halkan suttogott Michi-nek, majd reakciót se várva vetődött a célhoz, hogy szegény lány lábai közé csúszva kanalazhassa össze kicsike ékszerét. -Ott-ott! A lábaaa...jo...balnál! Ne mozogj!>o<"- Igazi, művészi precizitással kivitelezett csuka fejest rittyentett a porba, komoly hasassal keresztezve. Hadművelete eredményeként drága gömböcske lapulhatott tenyerében, viszont, megint olyan helyen tanyázott, ami felért egy nő zaklatásával! Tényleg nem az ő napja a mai!T-T Elment tündér keresztanyukája és kapásból elkapta a rossz énje! Csúnya perverz volt, amitől iparkodott szabadulni! Minél óvatosabban akart kitolatni, csak túl nagy darab volt a lapos kúszáshoz, így gyakorlatilag Michi-t a hátára vette.TAT Szerencsétlen lányt, ha eddig nem hozta zavarba, most véglegesen kiakaszthatta. Mégis mire gondolhatott? Körbe akarja vele ügetni a várost, vagy ocsmány perverz játékához készül így elő?TAT Fogalma se volt, meg arról se, mit kezdjen magával. Csak félig négykézláb és törzsdöntés közé szorultan pislogott, majd nyöszörgött. Teljes szívből sajnálta, hogy undorító perverz állatot rejteget magában. Ráadásul szegény Michi-nek kell elszenvednie ámokfutását. -Momomo...Mimi...Mich...Momicsit csináljak?O___O- Minimalizálta levegő bevitelét és meresztette bolygónyi szemeit kőszoborrá varázsoltan. Félt bármerre moccanni, nehogy Michi leessen, vagy baja essen, vagy kétségbe essen, mint ő. Esze ágában nem volt nagyobb gubancot csinálni, főleg leejteni nem akarta. Micsoda szégyen és megbocsáthatatlan bűn lenne, ha ledobná, akár egy zsák krumplit, mert képtelen megtartani. Különben se volt nehéz! Sőt, meglepően könnyű volt!*w* Nagyon pihe súlyban lehetett Michi chan, vagy ő volt annyira rémült, minden erejét lekötötte. Nem érdekelte, mert önmagához képest könnyedén egyensúlyozott vele. Talán, ez adta a bátorságot, hogy bal kezét hátra nyújtva kívánja megfogni szegény áldozata karját. Valami biztosítékot akart adni, ha már moccanni nem mert.TAT Túlságosan félt, bármit csinál az lesz a vége, Michi megüti magát. Szerette volna megkímélni egy tragédiától! Inkább védené, mint bántaná!TAT Ez nem lehetett akkora kérés!TAT -Leleleee...le ne ess!@_@ Ho-hogy tegyelek le?!@_@ A piercing legalább meg van!*w* Ha-ha...nem utáltál meg teljesen, segítesz visszatenni? Én nem...nem látom és...és...és...félek elhagyom. Csa-csa-csak...előtte meg kéne mosni.^~^"- Emelte fel gyengébbik és minden jel szerint jobb karját, hiszen az volt csuklójára írva! Picit szerette volna oldani a feszültséget és hirtelen nem jutott más az eszébe. Meg úgy örült, előkerült! Szomorú lett volna, ha elkeveredik!ToT Ő pedig szégyellte magát, hogy ebben a helyzetben szívességet kér, teheti elsüllyed egy közeli mocsárban, de rettegett, ha nem pakolja vissza el fogja veszíteni. A piercing picike és annyira rosszul lát!T-T Biztosra veszi elfelejti hova tette és soha többet nem látja újra, ha nem kerül a helyére. Utána el is sunnyog, csak ezt a kicsi segítséget adják meg neki. |
| ![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) | | Ayumu Michiyo 7. Osztag
![7. Osztag 7. Osztag](https://i.servimg.com/u/f45/12/95/22/82/7oszta10.png)
![Ayumu Michiyo](https://2img.net/u/3315/58/29/07/avatars/1110-79.jpg)
![nő nő](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_gender_female.gif) ![Rooster Rooster](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_chinese_cock_1.gif) Hozzászólások száma : 144 Age : 30 Tartózkodási hely : itt is, ott is :D 7. osztag, 10. osztag és még Karakurát is megszálltam... muhahaaa >.< Registration date : 2011. Apr. 24. Hírnév : 38
Karakterinformáció Rang: Hadnagy Hovatartozás: Gotei 13 Lélekenergia:
![Okashi édességbolt - Page 2 Cl0te](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/cl0te.jpg) ![21100/30000](https://2img.net/h/oi39.tinypic.com/15i70hs.jpg) ![Okashi édességbolt - Page 2 29y5sib](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/29y5sib.jpg) (21100/30000)
![Okashi édességbolt - Page 2 _](https://2img.net/i/_.gif) | Tárgy: Re: Okashi édességbolt Vas. Aug. 07, 2011 2:44 am | |
| [Ismerős ismeretlen vagy ismeretlen ismerős? – Nobu-chan és Michi-chan találkoznak *.*] - Istenkém! Jól vagy, életben maradsz még? – nyöszörögtem a nagy erejű fejestől elterült taichounak. Mah. T_T Borzalmas vagyok. El sem hiszem, hogy képes vagyok így gyilkolni a kapitányt. Pedig Isten látja lelkem, nem volt szándékomban, de mégis… mégiscsak megérdemeltem, hogy Nobu-chan lenénizzen, az voltam, egy gonosz néni, aki becsalta a mézeskalácsházba. Nem is! BANYA VOLTAM!!! Egy gonosz boszorkány, nem egy kedves néni, aki gyógyítgatja az erdei állatokat, vénséges vén megtestesült gonoszság voltam. T_T Olyan sűrű dípfelhők keringtek felettem, hogy nem láttam, mit-merre, csak az itt-ott lecsapkodó villámok szúrtak szemet, de szó szerint. Megérdemeltem! Ha már voltam olyan gonosz, semmire kellő vadállat, hogy álnok módon megtámadtam a taichout, hát nekem is bűnhődnöm kellett. És hogy koccant fogsora! Az is lehet, hogy összetörtem szép kis fogsorát, vagy kiütöttem egy-két fogát, de akkor, jaj nekem! Elrontom szegény kapitányt, semmi esélye sem lesz párt találni magának, és akkor hogy lesznek kisgyerekei, meg boldog élete, felesége, meg unokái, meg butuska kutyája, aki úgy csapkod a farkával nagy izgalmában, hogy majd szétveri a házat. És nem lesz esélye, hogy nagy család körében ráboruljon a karácsonyfa pont, mikor a csúcsdíszt helyezné fel, és nem vághatja fel a ki tudja, milyen állatból készült sültet, és nem vitatkozhat, hogy az ő házában vannak, tehát az ő elöljárósági feladata, és semmi jó dologban nem lehet része, ami a távoli, közeli, távoli jövőjében megtörténhetne. - Nekem semmi bajom, de… de jaj! Nézd, mit tettem… T_T – reményvesztett ábrázattal néztem, hogy Nobu-chan hogy operálja ki a biz-bazát a szájából, és keresi a felét, ami nem tudom, milyen volt. És még engem is invitált keresésre?! o.O Hát nem okoztam én már elég gondot neki így is? Még szeretné, hogy valamit szétverjek, hogy őt rontsam el, vagy lebontsam a fél várost. Most kellene felállnom, meg sikoltoznom, hogy karantén, karantén, valaki hozzon nekem kényszerzubbonyt, és dugjon be valami ideggyógyászatra, vagy olyan helyre, ahonnan nincsen kiút, hogy ne tehessek semmi rosszat se Nobu-channak. Nem bírnám ki, hogy még valami katasztrófa áldozatává avanzsáljam, hisz már így is eleget szenvedett miattam. Próbáltam inkább nem megmozdulni, sőt, rá sem nézni nagyon a taichoura, nehogy már attól is sebesülés érje, meg persze tudtam, ha mozogni kezdek, biztos, hogy örökre elveszik a bügyürű, ami így is miattam került veszélybe. Tágra nyílt szemekkel hallgattam, mi a szöszt próbál nekem suttogni Nobu, aztán már csak arra eszméltem, hogy végigszántott mindent, és jaj, hol kötött ki. o.O De megszerezte, megszerezte a bigyót, csak, hát akkor is… Arcom ilyen vörös színt még soha, de soha, de soha nem mutatott, és most… Egyáltalán nem tudtam, ilyenkor mi tévő legyen az egyszeri lány. Csak annyit tudtam, amennyit ilyen helyzetben lehetett, mármint a fene sem tudta, mit lehetett, én csak megtámasztottam magam a két tenyeremmel Nobu hátán, és reméltem, hogy nem ölöm meg. Sok lett volna már a mai nap, elég sokat kapott tőlem, többször is úgy volt, hogy életét veszti, de azt nem élném túl. T_T - Sem-semmi baj, Nobu-chan… ööö… kitalálom-juk, mit csinálj… - dadogtam össze-vissza, és erősen koncentráltam, hogy ne ájuljak el. Tényleg nem tudtam, hogy egy ilyen helyzetből hogy lehet úgy kikeveredni, hogy ne égessem még tovább az alattam lévőt semmilyen módon, miközben én sem töröm nyakam a lejutással. Persze nem én voltam az elsőszámú ebben az esetben, sokkal inkább a kapitány, hisz rettentő megalázó helyzetbe sodortam. Bárki, aki láthatta, félregondolhatta a dolgokat. Nem engedhettem meg, hogy egy kapitányról azt feltételezzék, ilyen könnyen el lehet bánni vele, mert hát az, hogy a hátán ücsörgök, nem értelmezhető sokféleképpen, leginkább úgy, hogy én – mint mezei shinigami – rendre utasítottam őt. De hát, hogy tehettem volna pont én? Semmi ötletem nem volt, és még az a néhány apró foszlány is teljesen elpárolgott a fejemből, ami némi reménységet nyújthatott volna. Csakhogy erről tényleg nem én tehettem, hanem Nobu-chan felém nyújtott keze, ami furcsán kicsavarodva ugyan, de így is tökéletes volt, és tökéletesen cseppfolyóssá váltam már magától a szándéktól is. Nem állhattam, meg ne fogjam balját, melyen az én nyomi kis betűim is ott éktelenkedtek. De olyan jó volt, felettébb megnyugtató, és kitörölte a gondolatokat a fejemből, pedig ez nem volt jó húzás, mert nekem tervet kellett fabrikálnom. Szegényről időszerű lett volna lemásznom, nem csoda, hogy nyöszörgött, nehéz lehettem. Nem akartam derékba törni az életét, a karrierjét, meg őt magát sem. Fene azt a sütimániámat, hogy mindig csak a buci fejemet tömöm, most meg kilapítom a nagy fenekemmel szerencsétlen taichout! T_T Pedig mégsem tudtam, mit lehetne tenni, mert azért mégiscsak elég szorult helyzetben voltunk, de miután Nobu elvette kezét, hogy a másikat adja oda helyette, pontosabban a benne lévő pici bügyüszt, már egyenesen sokkot kaptam. Hát még rám bízná azt a legkedvesebbik tárgyat, amiért képes volt ilyen megalázó helyzetbe is sodorni magát? T_T Nem lehet ennyire jó, én meg nem lehetek ennyire rossz, hogy nem próbálom meg már minden erőmmel azt a… a kutyafáját, miért ilyen mini?! Gyorsan ökölbe zártam a kezem, és úgy szorítottam a kis vackot, hogy attól féltem, összeroppantom. És ekkor! Kipattant az isteni szikra a fejemből, amitől majd lángra kapott az egész arcom, de muszáj volt végrehajtani, nem égethettem tovább a kapitányt. - Nee-ne ijedj meg! Én csak… kitaláltam, mi legyen, szóval nyuhugiii, nem fogok leesni… asszem. – magyarázkodtam, és előrehajolva átkaroltam Nobu-chan nyakát, egy kicsit talán szorosan is, hogy végrehajthassuk a nagyszerű szabadulási tervet. – Most már nyugodtan felülhetsz, és… és én le tudok mászni a hátadról.Biztos nagyon kényelmetlenül érezte magát a kapitány, de én próbáltam nem agyonnyomorgatni, meg még jobban megszégyeníteni, meg minden, de azért na. Nem vagyok fából, és attól függetlenül, hogy úgy csimpaszkodtam rajta, mint egy kismajom az anyukáján, sőt erősen próbálkoztam az oxigéntől is megvonni a szép kis fejecskéjét, azért még így is olyan volt az egész, mint egy ölelés, és nagyon jól esett. Persze kedves gondolataimtól, meg a kis akciómtól vörös fejjel másztam le végül a felegyenesedett kapitányról. Könyörgő tekintettel, égő arccal néztem fel rá, és azon csodálkoztam, miként lehetséges, hogy még nem gyulladt ki a hajam. A forróságtól, ami a fejemben tombolt, egyszerűen és könnyen lángra kaphatott volna a hajam. Olyan lettem volna, mint az a görög isten, Hádész, haj helyett nekem is csak a tűz lobogott volna a fejem felett. Reméltem, ez mégsem történik meg, szörnyű lett volna tüzet fogni Nobu-chan előtt, még a végén őt is megégettem volna, így ahelyett, hogy továbbra is nagyszabású belobbanási akciómra vártam volna, kezdtem el körbekémlelni, hol is moshatnám meg a bizgerét. - Természetesen segítek visszarakni aaa… izét. ^^” – motyogtam fej vakarva. Hiába pörögtem, forogtam, meg nézelődtem, hova mehetnék mosogatni, csak annyit értem el, hogy megszédültem. De semmi baj, talpon maradtam, csupán a szemem előtt villódzott minden, és apró bigyuszok táncoltak karba fogva, fehér zsebkendőkkel integetve, akár egy asszonykórus. Mér csak azt vártam, mikor kezdenek dalolni. Azon agyaltam, talán mégis elestem, hogy ilyen abszurd dolgokat hallucinálok, de azok után, hogy egyszer táncoló édességekkel találkoztam, már semmin sem kellene igazán meglepődnöm. Elvégre egyébként sem vagyok egy teljesen százas alak. Végül nem tudtam mást kitalálni, visszarohantam az édességboltba, és nagy bocsánatkérések közepette, idegbajtól kerülgetve, mosogattam az ékszert. Féltem, hogy elejtem, elmenekül a lefolyóban, és az ott lakó aligátorok majd felfalják, és semmi esélyem sem lesz visszaszerezni Nobu-channak. Pedig vennék neki ezret is, de látszik, hogy ezt nagyon, de nagyon szereti, és az élete árán sem engedné ki a karmaiból. Nem is várnám el tőle, az olyan lenne, mintha bárki azt kérné tőlem, hogy ne rajzoljak többé szerelmes, meg ilyen-olyan nyuszikákat. Maga lenne a kínszenvedés! De megint elkalandoztam, és világvégét vizualizáltam, meg iszonyatos krokodilok próbáltak feltörni a mosdókagylóból, legalábbis úgy gondoltam, hogy a zúgás-nyikorgás-morgolódás, ami az egész mosdót megrázta, csakis a tömeges hüllőtámadást jelezheti, így szedtem a sátorfámat, és amilyen gyorsan lehetett, olyan gyorsan lépegettem kifelé a boltból. Az ajtóban még visszafordultam, és hátamat a trükkös szerkezetnek vetve néztem vissza az eladóra. Valami olyasmit próbáltam vele közölni, hogy ne haragudjon a hatalmas felfordulásért, amit itt sikerült összeügyködnöm, mikor az ajtó önálló életre kelt, kivágódott mögöttem gonosz manók által bátorítva, én pedig dobtam egy hátast. Kivágódtam a porba, és ott ücsörögtem néhány percig magamon nevetgélve. Nem hittem el, hogy ennyire béna tudok lenni, mert mégis hányszor megy ez egyhuzamban, mármint naponta többször is képes vagyok ugyanezt a trükköt elsütni, és sosem unom meg, pedig nem is szándékos. Komolyan szánalmasan viselkedem! T_T Végül csak sikerült felkelnem, és villámlépéssel Nobuhoz botorkálnom, hogy aztán sokkot kapva ácsoroghassak előtte. - Eööööaaa… Én még… még soha, de soha, nem is tudom… nem láttam még ilyet. – gagyarásztam össze-vissza. – Biztosan azt akarod, hogy én szereljem össze? Egyáltalán mit, meg hogy? – nyifogtam reményvesztetten, és a markomban tartott kis bigyót nézegettem. – Hogy kell feltenni ezt a pirinyó bügyürűt?Tanácstanul álltam az eset felett, meg persze pipiskedtem is, hogy felérjem a kapitányt. Egyik kezemmel megtámaszkodtam a vállán, és próbáltam közelebbről is megszemlélni ezt az egészet. Látnom kellett, mit is… na, szóval érthető, tudni akartam, hogy működik ez az egész, a piercinges dolog, meg minden. Aztán végül nyüszíkelve, remegő kézzel, de összehoztam az embert próbáló feladatot, megvalósítottam, és büszke voltam magamra. De nem tudtam biztosan, jól csináltam-e, meg nem hullik-e majd szét, ezért hatalmas szemeket meresztve fürkésztem Nobu-chan száját. ( ![Rolling Eyes](https://2img.net/i/fa/i/smiles/icon_rolleyes.gif) ) Aztán inkább gyorsan félrekaptam a pillantásomat, mert hát mégis hogy néz az ki, hogy őt bámulom, és elvörösödve a lábaim kezdtem nézegetni, amikkel kis szomorú fejeket próbáltam rajzolni a homokba. - Öhm… én, sajnálom, hogy szétszedtem a piercinged, meg, hogy így terrorizáltalak, meg mindent, amit elkövettem ellened, de ugye maradsz még? T_T – kérleltem halkan. – Talán… talán befejezhetnénk Süttyőt.Meg sem vártam a válaszát, máris kézen ragadtam, mint a kisgyerekek egymást a játszótéren, és a fejemben lejátszódó chibi akció is ugyanígy ment le. Kicsi én a homokozóban vonszolta chibi Nobut, és erőszakosan letámadva interjúvolta meg, lenne-e a barátja. Én nem szerettem volna ilyen drasztikus módon ráerőltetni a barátságomat szegény Nobu-chanra, viszont azt igen is akartam, hogy maradjon. És úgy döntöttem, sehogy sem fogom neki hagyni, hogy elmenjen.*.* Hát nem tettem mást, mint szegény taichout Süttyő félig kész teste fölé vonszoltam, és kilométer távolságra mászva tőle, nehogy megint elronthassam, kezdtem neki a munkának, pontosabban nem kezdtem neki, csak figyeltem Nobut, de azért úgy tettem, mintha.^^ |
| ![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) | | Nagano Nobu 1. Osztag
![1. Osztag 1. Osztag](https://i.servimg.com/u/f45/12/95/22/82/1oszta10.png)
![Nagano Nobu](https://2img.net/h/oi60.tinypic.com/1ttw09.jpg)
![Férfi Férfi](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_gender_male.gif) ![Horse Horse](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_chinese_horse_1.gif) Hozzászólások száma : 220 Age : 34 Tartózkodási hely : 1. osztag, ágy, próbaterem, Micchan*.* Registration date : 2008. Oct. 29. Hírnév : 26
Karakterinformáció Rang: 1. osztag, ex- kapitány, gitáros Hovatartozás: Gotei 13 Lélekenergia:
![Okashi édességbolt - Page 2 Cl0te](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/cl0te.jpg) ![19000/30000](https://2img.net/h/oi39.tinypic.com/15i70hs.jpg) ![Okashi édességbolt - Page 2 29y5sib](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/29y5sib.jpg) (19000/30000)
![Okashi édességbolt - Page 2 _](https://2img.net/i/_.gif) | Tárgy: Re: Okashi édességbolt Vas. Szept. 04, 2011 3:37 am | |
| || Ismerős ismeretlen vagy ismeretlen ismerős? – Nobu-chan és Michi-chan találkoznak *w* ||
Szörnyen koncentrált ne mozduljon, ne csináljon semmit és még beszélni se beszéljen! Rettegett előmerészkedik balszerencsés oldala! Az addig rendben van, ő állandóan megsérül, de nem élné túl, ha jóvoltából keletkezne plezúr Michi-n.TAT Bőségesen sokkoló, hogy sose ismert nőket taperolva zaklató szatír énje garázdálkodott. Hihetetlen szégyellte magát. Tehette volna gödröt ás azon a szent helyen, ahol tartózkodik és belefekszik. Igen, eltemetné undorító hajlamait!>o< Már gondolatban földet kaparó eszközgyűjtő hadjáratba kezdett. A kicsike Nobu Mario kertésznadrágban, sapkában, piros pólóban, eget rengető bátorsággal caplatott gonosz gombák között, hogy megszerezhesse a cigi tallérok közé rejtett bónuszokat. A nagy akció közben, viszont kénytelen volt véletlenre bízni szerencséjét, mert sose tudta mit nyerhet. Ráadásul nem mindig értette, miért pont azt kapta. Nem mintha, ne számított volna termékenynek, néhány perc leforgása alatt gazdagodott ugráló kötéllel, fél raklap ice tea-vel, hulla hopp karikával és felragasztható bajusszal, de most jobban örült volna homokozó lapátnak, vagy merő kanálnak! Sajnos egyik se érkezett, csak egy hatalmas, ijesztően lángcsóvákat köpködő kályha. Semmiből pattogott felé.O_O Valószínűleg ő lehetett a fő gonosz, akivel meg kellett küzdenie. Nagyon ijesztő volt, neki pedig semmi kedve nem volt bántani. Miért tette volna?ToT Nem piszkálta a kályha. Legalábbis hitte nem fogja. Alig kerekedtek el képzeletbeli Márió szemecskéi máris a gonosz melengető gömböc hasában találta magát. Az ijesztő ellenség szétnyitotta hatalmas vasrácsokkal övezett száját és egybe bekebelezte. Nobu Mario pedig ott szaunázhatott a szűk, meleg, elsősorban meleg és sötét veremben. Próbált segítséget kérve nyöszörögni, de nem érkezett reménysugár. Percekig szabadságtól fosztva pirult a kemencében. Néha meg merne esküdni a vasorrú bába nevetését is hallotta.O.o" Szóval, miközben játékról elmélkedve vízesést csöpögtetett a poros földre, arra kezdett éber állapotba pofozódni, kicsi parázs figura ugrált elé és kedvesen elmagyarázta, miként juthat ki szorult helyzetéből. Meglepő módon az izzó babának Michi-hez hasonló hangja volt. Ez kellőképp összezavarta ahhoz, visszahuppanjon a valóság mezejére, ahol az említett szuperlányka átkarolta nyakát. Hirtelen nem értette mi történt, ezért ugyanúgy bedőlve ácsorgott. Miután koppant a tantusz, nem gyenge fényesség ragyogta körbe lila haját. -Ó! Hó! Már értem! Fantasztikus vagy, Michi!*w*- Próbált óvatosan felegyenesedni, nehogy levegőbe lógassa szegény lányt.TAT Nem szerette volna, málhaként lóbálni. Így is kényelmetlenül érezhette magát, amiért se szó, se beszéd, önkéntes paciként hátára kapta. Még szép, helyre akarta hozni. Úgy akarta jóvátenni, szép finoman teszi le, akár a hímes tojást. Ehhez már csak arra volt szükség lábait behajlítva tartsa. Komoly munka! Egyszerre két dologra figyelni és még arra is Michi le ne essen.@_@ Úgy koncentrált nyelvét kidugva, majd szétpukkant feje a vörösödéstől. Nem tehetett róla, de egy szorulásos este mosdóban töltött, gyászos óráira emlékeztette erőlködése. Ez még kevésbé segített tépázott lelkén. Megsemmisülten be akart bújni valami alá, de látva szegény áldozata biztonságosan földet ért, szempillantás alatt szívódott fel rossz kedve. Hatalmasat nyújtózkodva adott hálát a szerencse csillagának. Sikerült Michi-t sértetlenül letennie!*w* Hihetetlen örült neki! Majd kiugrott bőréből, főleg azután, beleegyeztek piercing műtétjébe. Komolyan fontolgatta toporogva és kiáltozva ugrál néhányat, mert ez a csöpp lány ennyire kedves, önzetlen meg kimondhatatlanul aranyos! Segít neki az életmentő beavatkozásban! Kapott egy csodálatos ápoló nénit!*w* Ezután biztosra vette, szívesen sebész szike alá fekszik! Viszont a benne tomboló boldogság lóerőkkel nem tudott mit kezdeni. Valahogy muszáj volt kifejeznie. Azt tudta nem támadhatja le megint. Pedig szívesen megölelgette volna.TAT Viszont, így nem tudta mitévő legyen. A nagy zsongó tanácstalanságból végül az lett, ökölbe szorított kezekkel nyöszörgött, mintha egy képzeletbeli plüssből szorítaná ki a lelket. -Ne-ne-ne…Ne értsd félre! Ahannyira hal vagyok…mármint hálás vagyok! Köszönöm!*w* A mivel a hova pirinyóba bügyűrűzni?° ˛ ° Ja! Mutatom, vagyis mondom, vagyis…mimindjárt segítek!- Hadonászott orra előtt kétségbe esetten. Végre értette, miről van szó és nem akarta félre értsék miről beszél, inkább nem beszél, mert egyetlen értelmes mondata nem volt a piercing behelyezéséről.^~^” Ettől annyira rosszul érezte magát, orron csapva fejét, horgasztotta le buta buksiját. Szörnyű természetére néhány perces néma csendet tartott, mialatt próbált gyerekes bűnbánattal elnézést kérni. A nagy dráma elmúltával, pedig újult erővel és lelkesedéssel csapott húzok közé. Mintha mi se történt volna, széles mosollyal magyarázta mi micsoda és hogyan kell helyre igazítani. Igazából, odáig nagyon remek volt a kedve, míg arról beszélt a vezetőt húzzák át a lyukon, ami a hosszú kör alakú fém és a két vége közé szükséges bepattintani a bogyót, de miután száját bökdöste rájött, kicsikét kínos ponton tartózkodik az a testékszer járat. Főleg, azok után szegény Michi-t rákényszerítette a feladatra. Kapásból képzelete mezején rugdalta a kietlen sivatag homokját. Bár, gondolatait látványosan eltérítette a műtéti beavatkozás. Szahara kitérő helyett, hatalmas szemekkel pislogott kedves ápolójára, aki félve végezte el az életmentő operációt. Nem értette, mitől tartott ennyire. Ügyesen csinálta!*w* Egész gyorsan bepattintotta a gömböt. Remekül rászorította a vezető végeket, hogy ne eshessen szét. Profi munka volt!*w* Ha eddig nem csodálta Michi-t, most garantáltan megteszi! -Nagyon erős kezeid vannak! Mármint nem úgy, hogy ilyen-ilyen szteroid izomagy lennél, mert úgy, szóval könnyen rá tudtad szorítani erre a…Dehogy! Ne-ne-nem! Nagyon csínos vagy és…és…és nőies!^///^ - Bökdöste egymáshoz mutatóujjait látványos zavarával küszködve. Szerette volna elmondani, milyen ügyes volt, de nem jött össze. Megint!T~T Belegubancolódott és nagy butaságot magyarázott. Azt se tudta mitévő legyen, csak fejét vakarva nézelődött mindenfelé. Ekkor látta meg a szomorú fejeket, amiket Michi rajzolgatott. Bamba ábrázattal méregette őket, mert nem értette, mitől görbülnek le szájaik. Hiszen, ha ők bánatosak, akkor szegény lány is az! Ez nem volt helyes!ToT Olyan aranyos volt! Nem akarta búslakodjon. Szerette volna felvidítani. Hirtelen felindulásból egy valami jutott csak eszébe. Leguggolt a kicsike arcokhoz, széles vigyort mázolt nekik és nem létező rajztudással megpróbált kezeket varázsolni nekik. Inkább polip csápokra hasonlítottak, de remélte az kilátható belőlük, egymás kezét fogják, na meg vidámak.*w* Ha lett volna tehetsége, odabiggyeszti Süttyőt is, akit körbe állnak, de abból valószínűleg értelmetlen feladvány született volna. Nem erőssége a pálcika embereken túlmutató rajzolás. ^~^” -Így ni! Sokkal jobb! Ők is örülnek, hogy itt lehetnek, amikor elkészül süti szörnyike!*w* - Egy darabig még vigyorogva pislogott büszke műkiegészítésére és Michi-re felváltva, de aztán választási lehetőség nélkül Süttyőhöz húzták. Nem volt ellenére a kérés, csak meglepte. Picikét sikerült bezavarni, hogy bamba szájtátással meredjen a félkész alkotásra. Némi idő szükségeltett, rájöjjön a helyváltoztatás okára. Az ő kicsinyke agya, lassan birkózott meg a történtekkel, egyik pillanatban még porba karistol, másikban süti lénnyel néz farkasszemet. A megvilágosodást követően, azonban sose látott sarki szellő söpört rajta végig. Szinte látta maga előtt, ahogy pingvinek szurkolnak hó pompomot rázva, jegesmedvék tartanak sportfogadásokat, szivart szívva és az ő hófehér ábrázatáról jégcsapok lógnak. Kész vérfagyasztó stressz!O_O Neki kell befejezni?O_O -É-é-én?- bökött mellkasára tanácstalanul. Átjárta a frász neki kell elvégezni az utolsó simításokat. Félt elrontja szerencsétlen édesség bábut.TAT – Bi-bi…biztosan ezt akarod?- nyelt hatalmasat Michi-re vetve bűnbánó kutyuska szemeit, melyik alkatrészhez merjen nyúlni. A beleegyezést hallva, muszáj volt elkezdenie a kirakóst. Ha már rá bízták, nem léphetett vissza. Azzal megsértené szegény szörnyit és Michi-t. Nem volt mit tenni, meg kellett csinálni!>o< Erőgyűjtésként állát dörzsölve tanulmányozta az előtte heverő darabkákat. Addig se piszkált bele a kész alkotásba. Miután, pedig tettekre szánta el magát, állandóan leste mit reagál társa, ha ehhez, vagy ahhoz az édességhez emelte ujjait. Ezzel remekül elszórakozott, csak épp sokkal lassabban haladt. A színes gumicukor haj vizes összetapasztása és felillesztése, úgy tűnt órákig tart. Nem mintha, nem kedvelte a sárga-zöld-piros- fehér-naracssárga szín kavalkádot, ami leért válláig, de cseppet lefárasztotta, hogy egyesével figyelte Michi reakcióit, melyiket hova tegye. A csoki rudakat meghagyta végtagoknak és fogpiszkálóval szúrt szerencsétlen süttyő törzsébe rést. Nem akarta meggyalázni a testét, de oda kellett illesztenie.T-T Már csak az volt hátra megszülessenek szörnyi karjai!*w* Erre nagy frufrufújással készült fel, de hiába minden erőfeszítés!T_T Szegény második rúd kettétört, épp mire be tudta tuszkolni lényecske törzsébe. A tragédián percekig nem tudott tovább lépni. Csak guggolt a kezében tartott csokival és szipogva beburkolózott depressziós felhőjébe. Végül, megszólalt lelkiismerete, hozza rendbe hibáját. Továbbra is szipogva elővette kincstári értékű dinós ragtapaszát és egyel betekerve a törést pofozta helyre a sérült testrészt. Az eredményen annyira fellelkesült, hamarosan süttyő lábai is felkerültek, pillecukor cipőkkel. Nyakába pedig bocskorszíj sálat tekert. Párszor körbe fordította buksiját a született folytatáson, aztán hirtelen ötlettől vezérelten Michi felé fordult. Összecsapta tenyereit és boldogan kért véleményezést. -Na-na-na? Milyen?*w* Díszítsük még valamivel?*w*- Bökdösött a tálcán árválkodó édesség halomra. Ő nem szerette őket, így neki nem volt rájuk szüksége. Viszont, sajnálta volna, ha kárba vesznek. Azzal meggyalázzák, süti szörnyike emlékét. Az meg túlzás lenne, mindet próbálják rápasszírozni a lényre. Megoldásra volt szükség, amin fejét vakarászva gondolkozott. Ő nem enné meg. Michi még talán örülne neki, de most az olyan csúnya lenne, hogy rásózza az egészet. Nem akarja ráerőltetni!ToT Szerencsére beugrott neki egy vészmegoldás! Azonnal gigantikus hümmögéssel csapott bele tenyerébe, amint meglátott néhány sikítozva elfutó lélek gyereket. Sajnos az ütés kicsit erősebbre sikerült, mint várta. Kénytelen volt magyarázkodás előtt tenyerét rázva felszisszenni, aminek köszönhetően ráharapott nyelvére!@_@ Egyszerre akarta újságolni tervét, meg fájdalmasan nyöszörögni. Szerencsére nem lett nagy a kár, csak pár percig könnybe lábadt szemekkel simogatta hol tenyerét, hol száját. Illetve, párszor karral hadonászva jelezte, szeretne mondani valamit.@_@ -É…és a maradék? Ne, ne, nem zavar, csak…mi legyen…nem szeretem, mármint enni, úgy meg nem…TUDOM MÁR! Nem adjuk oda a gyerekeknek?*w* Egész sok kimaradt… ők szeretik…megennék…örülnének neki!*w*- Adta elő frenetikus ötletét, kicsike várakoztatási idő után. Imádott ajándékozni és ez annak számított, nem igaz?*w* Remélte nem sérti meg vele Michi-t, önállóan dönt a süti maradékok sorsa felett. Persze, lehetett más is, ha szeretné.>o< Nem ragaszkodik hozzá! Erről rögtön tájékoztatta, nehogy úgy vegye, nincs beleszólási joga. Szokásaihoz híven, kicsikét hevesen, váratlanul és rémülten csattant fel. Azon se lepődne meg, ha frászt hozza vele szegény lányra.T_T Pedig nem volt szándékában ijesztgetni.T_T -NEM KÖTELEZŐ EZT CSINÁLNI! Javaslat? Igen-igen! Java…javaslat volt! ^~^”- |
| ![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) | | Ayumu Michiyo 7. Osztag
![7. Osztag 7. Osztag](https://i.servimg.com/u/f45/12/95/22/82/7oszta10.png)
![Ayumu Michiyo](https://2img.net/u/3315/58/29/07/avatars/1110-79.jpg)
![nő nő](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_gender_female.gif) ![Rooster Rooster](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_chinese_cock_1.gif) Hozzászólások száma : 144 Age : 30 Tartózkodási hely : itt is, ott is :D 7. osztag, 10. osztag és még Karakurát is megszálltam... muhahaaa >.< Registration date : 2011. Apr. 24. Hírnév : 38
Karakterinformáció Rang: Hadnagy Hovatartozás: Gotei 13 Lélekenergia:
![Okashi édességbolt - Page 2 Cl0te](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/cl0te.jpg) ![21100/30000](https://2img.net/h/oi39.tinypic.com/15i70hs.jpg) ![Okashi édességbolt - Page 2 29y5sib](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/29y5sib.jpg) (21100/30000)
![Okashi édességbolt - Page 2 _](https://2img.net/i/_.gif) | Tárgy: Re: Okashi édességbolt Szomb. Szept. 10, 2011 10:24 am | |
| [Ismerős ismeretlen vagy ismeretlen ismerős? – Nobu-chan és Michi-chan találkoznak *.*] Tisztességesen elpirultam, úgy annak rendje és módja szerint, és szempillám alól mertem csak fellesni Nobura, készen arra, hogy bármelyik másodpercben elkapjam róla pillantásomat, és behúzzam nyakam, mint egy félős teknős, vagy nyuszika, mert a nyuszika aranyosabb, bár a pici ékszerteknősök is cukik voltak, jóllehet eddig csak messziről szemléltem őket, mert nem volt még bennem annyi bátorság, hogy métereknél közelebb merészkedjek a kemény páncélos állatkákhoz. De egyszer, mikor nagy leszek, és hős, és lesz mellettem egy másik teljesen bátor ember, akkor majd közelebb megyek hozzájuk, és talán még a kezembe is veszem az apró kis lényeket, mert olyan moooh, hogy picik, lassúak meg zöldek. Majdnem olyanok, mint Yoda, de szerencsére nincs velük az Erő, vagy legalábbis nem fitogtatják. - Köszi!^^ – nyögtem ki nagy nehezen a sokadik hatalmas és fullasztó nyelés után, a Taichoura nézni viszont még mindig nem mertem rendesen. Hirtelen Nobu-chan majdnem elveszett a szemem elől, kezdtem is megriadni, hogy összemegy szegényke, vagy mi történik vele, de aztán rájöttem, hogy csak leguggolt, ki tudja, milyen célból. Végül erre is gyorsan rájöttem, és majd elsüllyedtem először, hogy szomorú smiley-kat rajzolgatok a társaságában, mikor nagyon is kedves, aranyos, de mikor megláttam, hogy mit is alakít ki az én kicsit sem boldog és kezdetleges alkotásaimból, a szívem felderült, chibi én hatalmas, neon fényekkel villódzó táblát lóbált, rajta Nobu-chan felirat, szemeibe pedig apró könnycseppek szöktek. Természetesen olyan gyorsan pislogtam ki a kis huncut vízcseppeket, amik csupán örömömet jelezték, mégis megtévesztőek lehettek volna, hogy mire újra a „kéz a kézben”-párosra pillantottam, már csak a boldog mosoly maradt az arcomon. Miután szegény Nobu-chant, mint fékezhetetlen szivárvány-póni vonszoltam vissza Süttyő megkezdett süti teste fölé, és figyeltem, hogyan dolgozik az édes kis alakon, volt időm kicsit gondolkodni, és rájöttem, hogy ilyen kedves személlyel, mint ő mostanság nem sűrűn találkoztam. Persze ott van nekem Nyuci-chan, meg Berry nyuszi, Tuxedo-cat és Hana-chan, de valahogy vele másképp éreztem magam, mint előtte bárkivel, és nem meglepő módon a gyomromban is egyre gyakrabban, vagy inkább egyre rövidebb megszakításokkal kapott szárnyra az őrült pillangóraj. Már fel sem vettem, sőt, ahogy a keményen dolgozó fiú arcára tévedt a pillantásom, ami egyébként szinte rátapadt, egyre boldogabb és boldogabb lettem. Letörölhetetlen mosolyt ült ki az arcomra, és valahányszor Nobu-channal összetalálkozott a tekintetünk, csak még szélesebb lett a mosolyom, még hatalmasabb hurrikánt kavartak a lepkék a pocimban, és még lelkesebben biztattam. - Nagyon ügyes vagy.^^ – dicsértem meg kislányos zavarommal küszködve, közben hajammal játszva egy tincset tekergettem végeláthatatlanul az ujjam körül. – Remekül alakul! És így tovább, folyamatosan csicseregtem neki, mert nem tudtam megállni, hogy ne szóljak hozzá, és ne hozzam a tudomására, hogy igenis egy tehetséges művész él benne. Tetszett, ahogy pakolgatta a darabokat ide-oda, színes frizurát alakított ki mini-Süttyőnek, majd hatalmas odafigyeléssel a végtagjait kezdte pakolgatni. Sütiember első mancsa sikeresen a helyére is került, de a második valami globális véletlennek köszönhetően éppen az előtt repedt el, hogy sikerült volna a törzséhez rögzíteni. Amint recsegve-ropogva kettőben végezte a csoki rúd, még a lélegzetem is fenn akadt, és önkéntelenül is Nobu taichou felé nyújtottam a kezem, hogy megvigasztaljam. Azonban mielőtt észrevette volna, már vissza is rántottam a karom, elsősorban azért, mert még mindig szomorkás hangulatban ugyan, de zseniális ötletével rendbe hozta a nagy galibát, és szép lassan elkészült a remekmű. Talán… talán nekem is segítenem kellett volna, hisz a legtöbb munkát Nobu végezte, de annyira össze-vissza állt a fejem, hogy nem is tudtam volna, mit hova tegyek, és teljesen lefoglalt, hogy a kapitányt figyeljem. Nagyon aranyos volt, ahogy dolgozott, és egy kicsit elszontyolodtam, mikor végzett, mert ez azt is jelentette, hogy belátható időn belül szétválnak útjaink, és mindketten megyünk a magunk dolgára, visszazökkenve oda, ahol a bolt előtt tartottunk. De nem akaródzott megválnom ettől a felhőtlen érzéstől, mert be kell valljam, Nagano taichou mellett kezdtem el igazán felszabadulni, már rég nem engedtem el magam így senki előtt sem, és hiába idegeskedtem, jajongtam, és szabadkoztam szinte másodpercenként, hiába amortizáltam le szegényt, a vele töltött idő biztosan a legszebb napjaim között marad egész hátralevő életemben. Ekkor Nobu-chan újra rám nézett, majd félrenyeltem a nyálam, és torkomat köszörülve, köhécselve, szememet elfutották a könnyek, nagyot nyelve túltettem maga az esten, csupán az volt a baj, hogy így lemaradtam egy-két dologról, amit a kapitány mondhatott, legalábbis láttam, hogy mozog a fiú szája, amiből arra következtettem, hogy hang is jött ki a torkán, nem csak szórakozásból tátogott, mint egy halacska. Erre meg persze megint beindult a fantáziám, és vad módon máris a hatalmas óceán kékségében csápoltam, vidáman dalolászva Ússz és evezz szövegű zseniális kis dalocskát. Alig tettem meg pár métert új, áramvonalas, zöldeskék-kékeszöld testemben, máris előttem szlalomozott egy lila, nyúlánk halacska, egy fekete köves horoggal a szájában. Váratlanul a halacska hátraszaltót vetett, mire újra szemtől szembe találtam magam a kapitánnyal. Tudtam, hogy már ideje lenne valamit mondanom, ezért hát kinyitottam a szám, és nem gondolkodva beszélni kezdtem. - HAL! – hadartam, aztán nyakamat behúzva grimaszoltam. Egy kis ideig még zavartan pislogtam magam elé, és árulkodó vörösség öntötte el az arcom, ahogy azon agyaltam, honnan is jött a hal dolog, kezdve onnan, hogy kicsi fejemben Nobu halacskával karamboloztam, egészen odáig, hogy hatalmas felindulás közepette kicsúszott a számon a hal szó. Gyorsan kisimítottam az arcomból a hajam, és a sütiszörnyet kezdtem el tanulmányozni, hogy véleményezzem, és feleljek a hozzám intézett kérdésre, de mivel még mindig eléggé össze voltam kuszálódva a hal miatt, így inkább bocsánatot próbáltam kérni, előbbi hangos felszólalásomért, és lehetetlen viselkedésemért. - Ne-ne haragudj, nem tudom, ho-onnan jött a hal. o.O – dadogtam kissé, majd folytattam mondókámat. – Nem kell rá semmm… – ám ekkor újra megakadtam, valami eszembe jutott. Süttyőben már volt valami olyan, ami hasonlított rám, vagy legalábbis visszavezethető volt hozzám, méghozzá, hogy apró teste, színes frizurája, és majdnem minden más része ehető volt, és nem csak ehető, hanem édesség, amit imádtam. De akartam, legyen valami, amiről azt mondanám, igen, Nobu-chan is belekerült a közös munkába, és bár nagy részét ő végezte el, az nem jelentette azt, hogy ennyi elég is belőle. Szinte villámsebességgel pásztáztam végig minden cukor darabkát, süti maradványt ééés… pont, mikor már úgy volt, mégsem találok semmi jót, megláttam a három nyalókát, és szinte rögvest lecsaptam az egyikre. Gyors mozdulatokkal szedtem le róla a csomagolást, és vigyázva, nehogy elkenjem Süttyő pocakját, a kedves kis vadóc sütire helyeztem a gitárrá kinevezett finomságot. Nem tudom, Nobu-chan felismerte-e, csak reménykedtem benne, nem stop táblát vél felfedezni a rögtönzött hangszerben, majd mint aki jól végezte dolgát, minden eddigi búmat feledve, elégedetten mosolyogtam a taichoura. - Mit gondolsz? – kérdeztem félénken, de lelkesen. Miután immár közös megegyezés alapján egésszé nyilvánítottuk a kis gitárszaggatót, magamhoz vettem az egyik nyalókát, ami még megmaradt, a másikat a kapitány felé nyújtottam, hátha kéri, mert én neki vettem. Nem tudtam, szereti-e az édességeket, vagy sem, de úgy voltam vele, hogy az epres-joghurtosnak nem lehet ellenállni, hisz ez a Drágaszááág. *.* Miután végre újra boldog chibi én ugrándozott a fejemben, és limonádét szürcsölgetett szurkolói sapkájából, egyszarvú csillámpónikat kergetve, Nobunak fantasztikus ötlete támadt, hova tehetnénk azt a sok sütit, ami mind kimaradt. Sajnos túlságosan ügybuzgó volt, és mielőtt ötlete kipattant fejéből, jól megkínozta magát. Úgy sajnáltam szegényt le is támadtam, megmarad-e. - Minden rendben, Taichou? o.O – kapálóztam én is idegesen, mire majdnem hajamba ragadt a kezemben tartott nyalóka. Nagy bénázva inkább pihenőt rendeltem el magamnak, mert sokkal rémesebb esetet véltem felfedezni ebben a majdnem katasztrófában, például, hogy szegény srác így is sokat megélt, és a mai napon még inkább megkínzott haja keveredik nyalókám céltáblájának közepére. Nem bírnám ki, ha még valamivel terrorizálnám, így inkább mindig jól látható helyen tartottam a hajgyilkos finomságot… pontosabban majdnem mindig, de ha egyszer a kezemben volt Drágaszág, azért nem tehettem meg vele, hogy csak tartogatom, a végén még csalódna bennem, és elhagyna, azt meg nem élném túl. - Nobuuuu-chaaan, ez fantasztikus ötlet! *.* – pattantam fel, és vetődtem ugyanazzal a lendülettel egyenesen a kapitányra, még a nyalókámmal sem törődtem, csak csöpögve, boldog kisgyerekekről fantáziálva szeretgettem a zseniális fiút, aztán meg összerezzenve a hirtelen hangemeléstől lapultam hozzá, mint alamuszi nyuszi a fűben. – Ne-nem, ez egy tökéletes ötlet volt, a Télapó sem találhatott volna ki jobbat. Igyekeztem meggyőzni Nobu-chant, hogy igenis nagyszerű dolgot javasolt, és eszemben sincs nem megfogadni a tanácsát, ennek demonstrálásaképp pedig elkapva az első arra járó kisgyerekeket, máris felkínáltam számukra a finomságos sütiket, és amíg csak volt, és beléjük fért, osztottam nekik hatalmas mosollyal az arcomon. Valószínűleg Nobu-chan is így cselekedett, bár annyi lefoglalt, hogy igazságosan osszam a gyerkőcök között a sütit, hogy nem tudtam teljesen odafigyelni a kapitányra. Végül elfogyott a maradék, és csillogó tekintettel néztem végig kedves Nobun, hogy ilyen csodálatos javaslattal állt elő. Nem tudtam hogy megköszönni neki, lehetséges, nekem eszembe sem jutott volna, és milyen szerencsém volt, hogy egy ilyen nagy hős, mint ő, velem volt. Hagytam kicsit pihenni, míg keretem egy dobozt, amibe fektethetjük Süttyőt, hogy aztán földön túli létre indítsuk. Nagy szomorúság lett úrrá rajtam, hogy immár ilyen közel voltunk közös művünk befejezéséhez, de azért erőt vettem magamon, és nagy lelkesen kutattam egy értelmes doboz után, hogy találjak valami használhatót. Miután nagy nehezen, mindenféle természeti erővel, meg ki tudja, mikkel megküzdöttem, embert próbáló erőfeszítések árán végül előmásztam egy elviselhető állapotú, és viszonylag kicsi dobozzal, amibe mégis belefér Süttyő mása. Kis segítséget kérve Nobu-chantól, remegő kezekkel emeltem a tálca egyik felét, míg ő, minden reményem szerint a másikat, hogy végül teljesen sértetlenül érkezzen meg a doboz aljára a sütiszörnyike. - Én még… nem csináltam ilyeeet, de… dee… Minden bátorságomat össze kellett, hogy szedjem, de végül, ügyelve, hogy a taichou kellő távolságra legyen, hakudámat felhasználva egy szép kis krátert alakítottam ki Süttyőnek az öklömmel. Nem adtam bele a teljes erőmet, féltem, hogy a végén még aláásom az édességest, és akkor biztosan borítékolhattam volna az Örökellenség címet. Örültem, hogy Nyuci-chan az anyukám, meg annak is, hogy rábírt, gyakoroljam egy kicsit a pusztakezes harcot, mert van, mikor nem jön rosszul. Hát, én most először láttam meg az előnyét, és jóllehet éles helyzetben, valaki ellen egyáltalán nem tudnám használni, gödröt ásni még mindig jó lesz a tudományom.^^” - A-azt hiszem, kész vagyok… - motyogtam az enyhe porfelhőben, amit mutatványommal kavartam, és Nobu-chant kutattam szemeimmel, ellenőrizzem, nem esett-e baja. Reméltem, hogy nem, de ki tudja, olyan kis cukorborsó, a végén még valami baja lesz itt nekem. o.O Enyhén tüsszögve a szűnni nem akaró portól, végül csak a fiú nyomára bukkantam, és boldogan rámosolyogtam. Végül is, még egyben volt, és csak ez számított. |
| ![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) | | Nagano Nobu 1. Osztag
![1. Osztag 1. Osztag](https://i.servimg.com/u/f45/12/95/22/82/1oszta10.png)
![Nagano Nobu](https://2img.net/h/oi60.tinypic.com/1ttw09.jpg)
![Férfi Férfi](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_gender_male.gif) ![Horse Horse](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_chinese_horse_1.gif) Hozzászólások száma : 220 Age : 34 Tartózkodási hely : 1. osztag, ágy, próbaterem, Micchan*.* Registration date : 2008. Oct. 29. Hírnév : 26
Karakterinformáció Rang: 1. osztag, ex- kapitány, gitáros Hovatartozás: Gotei 13 Lélekenergia:
![Okashi édességbolt - Page 2 Cl0te](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/cl0te.jpg) ![19000/30000](https://2img.net/h/oi39.tinypic.com/15i70hs.jpg) ![Okashi édességbolt - Page 2 29y5sib](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/29y5sib.jpg) (19000/30000)
![Okashi édességbolt - Page 2 _](https://2img.net/i/_.gif) | Tárgy: Re: Okashi édességbolt Hétf. Szept. 19, 2011 1:19 am | |
| || Ismerős ismeretlen vagy ismeretlen ismerős? – Nobu-chan és Michi-chan találkoznak *w* ||
Kissé nagy szemeket meresztett Michi chan-ra, amikor halat kiáltott. Annyira meglepte, hirtelen elfelejtette min gondolkozott és egyáltalán miről kérdezte. Mármint azt tudta, hogy Sütyővel kapcsolatos és igazán fontos lehetett, mert zsong a feje, ami csak akkor szokott, ha nagyon erősen elmélkedik valamin. Viszont a pikkelyes állatka dolog sehogy se illett az édességekhez, meg szörnyihez. Hiába dörzsölte állát, hiába jelent meg millió kérdőjel buksija felett és hiába próbálta elképzelni hal jelmezben sütit, vagy saját magát, hogy a végén oda lyukadt ki tengerparton futkároznak Michi chan-nal, mint halak. Igen, halak, mert voltak lábaik meg karjaik, de a testük nagy kopoltyús élőlényre hasonlított. Egymás felé futottak a színes drazsé homokban, aztán felemeltek egy nápolyi csónakot, amiben békésen pihent ponty süttyő teste. A kicsike vízi járművet könnyezve szabadon eresztették az eper turmix színű vízbe és fájdalmas integetéssel búcsúztak el messzire lebegő pajtásuktól. Ez a kép olyan élénken játszódott le benne, önkéntelenül "pápát" nyöszörögve révedt orra elé, ahol lassanként kirajzolódott Michi chan, aki nagyon, de nagyon aranyosan épp véleményét kérte ki valamivel kapcsolatban. Mivel fogalma se volt, miről van szó, kissé bamba ábrázattal kapkodta jobbra-balra fejét. Még mindig valahol a halak és tengerpart, na meg Süttyő temetése között lebegett, ezért megmagyarázhatatlan módon egy süllő formájú nem tudja micsodát keresett. Persze, azt nem talált, csak egy nyalókát fogó szörnyecskét, amiről lassanként leesett neki a tantusz. Széles mosollyal, teljesen meghatódva pislogott a kicsike lényre, hiszen gitár volt nála.*w* A legszebb hangszer az egész világon! Az örömtől és Michi chan kedvességétől azt se tudta hova legyen. Percekig mást se bírt tenni, csak teljes áhítattal bökdösni magára, sütikére és a lányra. Nem volt rá szó, mennyire imádta az ötletet! Egyszerűen szétpukkant volna a boldog izgalomtól, mint egy túlfújt lufi. Annyira hihetetlen jól esett neki, muszáj volt hálája jeleként beölelgetnie szegény ötlet gazdát. Tudta, nem lenne szabad, de most még szatír és perverz oldala rémképei se bírták eltántorítani. Túlságosan lefoglalta a gyönyörű látkép, hogy Süttyőnél van élete értelme! Mármint nem Soureina vagy Kimba, mert belőlük csak egy létezik, de akkor is! Gitárt tartott kezében süttyő!*w* -Ez...ez csodálatos! Nagyon szépen köszönöm, Michi chan!*w*- Borult szegény teremtés nyakába minden előzetes engedély nélkül, amit utólag szörnyen bánt. Valószínűleg frászt hozhatta rá, csak így, semmiből letámadja. Elképesztően szégyellte magát! Amint rápottyant a ballonkabátos fotóval díszített táblácska, azonnal méterekre húzódva sütötte le szemeit. Megint felszínre tőrt az ártatlan lányokat zaklató énje.TAT Ha sejtené mivel fegyverezze le, esküszik a kotta lapjaira megtenné! Esze ágában sincs riogatni Michi chan-t, amikor ilyen kedves és figyelmes. Legszívesebben kupán csapná magát egy nehéz és súlyos tárggyal. Mondjuk kérne a mexikói kukacoktól valamit, amit még nem tud micsoda, vagy egy eltévedt ufót, hogy üsse fejbe a csészealjával! Bármi megtenné, csak tanulna a leckéből. Addig is, amíg valami természeti katasztrófa éri, ujjait tördelve dörmögött sűrű bocsánatokat. Sajnos más bűnbánó ötlete nem támadt, különben is eltérítették gondolatait a szörnyecske gyártásból kimaradt édességek sorsa. Nem volt szíve vágóhídra küldeni a könyörgő szemekkel rá meredő finomságokat, ezért támadt az az ötlete adják oda a gyerekeknek. Nem ezzel próbálta kiengesztelni Michi chan-t és remélte is nem veszi annak, de otthont szeretett volna találni a tálcán árválkodó sütiknek. Annyira szerette volna őket szerető kezekbe adni, nagy igyekezetben ráharapott nyelvére. Ezzel megijesztette Michi-t, amitől meg ő ijedt meg, nehogy hajába ragassza a nyalókát. Falfehéren hadonászott és morzézta neki nincs baja, inkább vigyázzon a szép tincseihez közeledő vadállattal, de mielőtt felsikíthatott volna, máris nyakában landolt egy szívmelengetően aranyos és boldog Michi chan.*w* A váratlan becsapódástól nagyot nyekkenve szisszent fel, de képtelenségnek bizonyult nem örülnie, hogy Michi örül. Teljesen elbűvölte, mintha picike, tündérien aranyos cigis dobozkák ugrálták volna körbe és vidámságukat terjesztő füstjüket beszívva, egyszerűen őt is átjárta volna jókedvük. Lehet Michi chan egy titkos megszálló füst terjesztő?O__O Kizárt, bár ha az lenne se bánná.*w* Fokozatosan megszabadulva a körhintaként fejénél rohangászó cigis dobozkáktól, rádöbbent segítenie kéne odaadni az édességeket. Nagyon lelkes volt, nem azzal akadtak problémák. Azért álldogált földbe gyökerezett lábakkal, mert nem tudta, hogy bánjon a gyerekekkel. Nem akarta megijeszteni őket, de mindig elfutottak tőle és azt kiabálták Nyakigláb meg Óriás szörnyeteg.TAT Pedig ő nem akarta riogatni a kicsiket. Nem tehet róla, ilyen magas és ezek szerint ijesztő.ToT Most szeretett volna rajta változtatni, legalább süttyő emlékére. Ezért, ahogy gyereket vélt felfedezni, kapásból leguggolt és minden erejével azon volt, törpejárásban közlekedve osztogassa szét a cukorkákat. Kezdetben, biztosan ijesztő maradhatott, mert szörnyen sajogtak elfásult tagjai. A nagy erőlködéstől, pedig érdekes arckifejezéssel pislogott a köréjük csődülő gyerekekre. Viszont az idő teltével egyre többen állták körül, aminek nagyon megörült.*w* Egyre szélesebb mosollyal adogatta az édességeket. A végére már nem bírta eldönteni minek örül a legjobban, de határozottan átjárta a szeretet rózsaszín szalaggal átkötött hangvillája, hogy megannyi boldog lurkó szaladt el tőlük, meg süttyő hagyatéka jó kezekbe került. Nagy sóhajjal, meg kisebb szenvedéssel felegyenesedve csoszogott vissza temetésre váró barátjukhoz, akinek Michi chan hamarosan csodálatos sírt ütött. Picit meghökkent micsoda erő van a lányban, de pár pillanattal később már száját tátva tapsolt neki. Elképesztően ügyes volt.*w* Teljesen le volt nyűgözve. Michi chan nem csak elbűvölően szép és kedves, de nagyon erős is.*w* Annyira, hogy száján kapásból kiszaladt a véleménye. Viszont attól tartott a kicsikét hosszúra nyújtott felbőgése nem épp elismerésnek hangzott.^~^" Nem sértésnek szánta, csak tele ment az orra-szája-mindene porral, amitől kegyetlen hapcizhatnéka támadt, amitől meg akkorát tüsszentett, hogy hátrált két lépést pontosan neki ütközve az eresznek.@_@ Az ütéstől a csodával teli hangból, pedig fájdalmas világkeresés lett. Hirtelen elmosódott minden, mintha bedobták volna egy mosógépbe centrizésre. Persze nem sokáig tartott a hullámvasút, csak kellőképp összerázta a buksiját.@_@ -Hu~uh! Elképesztő vagy! Nem rossz értelemben, ez-ez-ez...az a hihetetlenül jó vagy "huuh" volt, csak bevertem a fejem...most kicsit szédülök!- Csüccsent le a földre hatalmas lendülettel. A sok képváltást fel kellett dolgozni, na meg rá kellett jönnie, hogy tényleg áll e Michi chan mögött egy hatalmas Shongoku-nak öltözött, pöttyös imádkozó sáska, vagy csak képzelete játszik vele.O_o" Ezzel kapcsolatban hamar válasz érkezett, mert a sáska "rock" jelet felmutatva egyszerűen eltűnt, aggasztó szédülésével együtt. Tehát, fantáziált és már rendbe is jött!*w* Ennek roppant örült, mert nem akarta feleslegesen ijesztgetni Michi-t. Hátra volt még a nap legfontosabb tette!*w* Örök nyugalomba helyezni Süttyőt. Ez adott neki annyi erőt, feltápászkodjon helyéről és odahajoljon a lyukba helyezett test fölé. Na, de innen hogy tovább?O_O Fogalma se volt mit kéne még tenni. Valami búcsú beszédet mondani, vagy imádkozni, vagy micsoda?°0° Percekig megfejtésen töprengve ácsorgott, sütikére tapadó könnyes szemekkel, miután rájött ezt nem tehetik örökké. Szóval, picinyke kínos mosollyal Michi chan-ra nézett. -Ilyenkor mit szokás? Mármint ott van lent...benne és földet rá, de nem kéne mondani vagy, vagy, vagy valami?O_o- Támaszkodott rá térdére, mialatt tanácstalanul körbe sandított a sikátorban, hátha rábukkan egy ötletet adó izére. És valóban!*w* Tőlük nem messze állt egy kicsi gyümölcsös láda és a fáról eszébe jutott, hogy lehetne neki fejfát csinálni. Nem a legcsodálatosabb ötlet a világon, de picike emléke maradna a szörnyecskéjüknek. Ezen fellelkesülve kivette trükkösen belülre varrt zsebéből a sejtése szerint néhány napja magánál hurcolt fogpiszkálókat és dinós ragaccsal összetákolva a sír elé dugta. -Így ni!*w* Sokkal jobb! U-u-ugye nem baj?O__O Sze-sze...szeretnél még valamit Michi chan, vagy betemethetjük?- Pislogott háta mögé nagy és bűnbánó szemekkel, hogy magánakcióba kezdett. Remélte nem csinált semmi rosszat. Nem szeretné meggyalázni lény testét, valami bugyutasággal.TAT Meg közös hősi halottjuk Michi-vel. Szörnyű lenne, ha nem venné figyelembe ő mit szeretne. Mindenesetre készen állt a betemetésre. Már előre szipogott, mi lesz szerencsétlennel és lesz e bárki, aki majd látogatja. Nem akarja, hogy magányosan árválkodjon, mert nincs senki, aki virágot hozzon neki. Az annyira szomorú lenne!T~T Ezt még se hagyhatta! Ő biztosan ki fog hozzá jönni, ha idetalál, de ha már ő jönne, miért ne kísérhetné el Michi chan? Olyan jó lenne, ha együtt látogatnának ki. Nem kell sűrűn, csak egyszer-kétszer. -Né...néha eljövünk hozzá?TAT Olyan szörnyű, ha nincs senkid...Rossz egyedül lenni!TAT- Mélázott el néhány pillanatra, hiszen nem véletlenül kezdett el zenélni. Ismerte az érzést és nem kívánta süttyőnek.ToT Egyáltalán senkinek se, hogy megtapasztalja milyen magány. Az annyira szomorú és sok mindenre veszi rá az embert. Ráadásul tudja, ha újra élhetne ugyanazt tenné. Menekülne a világtól és ugyanúgy mentőövet várna a drogoktól. El se hiszi nem a Pokolba került, annyi feleslegesen elvesztegetett év után. Vajon mivel érdemelte ki shinigami lett belőle és találkozott egy elképesztően édes Michi chan-nal?O_o Nem tudja, de most szörnyen hálás érte. Bármelyik tündérkeresztanyukája volt is a közbejárója, most nagyon szereti.*w* Annyira hirtelen szomorkodásról elfelejtkezve, kicsike mosollyal húzta süti dobozára a homokot. Igen, mert addig elmélkedett önkéntelenül hozzálátott betemetni szegénykét.^~^" -Ezután mi-mi-mi legyen? Hazafelé? Elkísérhetlek?*w* U-úgy is egy felé megyünk és-és-és nem muszáj, csak tölet volt...meg ez most úgy hangzott, mintha kicsit se érdekelne már lény sorsa!TAT- |
| ![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) | | Ayumu Michiyo 7. Osztag
![7. Osztag 7. Osztag](https://i.servimg.com/u/f45/12/95/22/82/7oszta10.png)
![Ayumu Michiyo](https://2img.net/u/3315/58/29/07/avatars/1110-79.jpg)
![nő nő](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_gender_female.gif) ![Rooster Rooster](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_chinese_cock_1.gif) Hozzászólások száma : 144 Age : 30 Tartózkodási hely : itt is, ott is :D 7. osztag, 10. osztag és még Karakurát is megszálltam... muhahaaa >.< Registration date : 2011. Apr. 24. Hírnév : 38
Karakterinformáció Rang: Hadnagy Hovatartozás: Gotei 13 Lélekenergia:
![Okashi édességbolt - Page 2 Cl0te](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/cl0te.jpg) ![21100/30000](https://2img.net/h/oi39.tinypic.com/15i70hs.jpg) ![Okashi édességbolt - Page 2 29y5sib](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/29y5sib.jpg) (21100/30000)
![Okashi édességbolt - Page 2 _](https://2img.net/i/_.gif) | Tárgy: Re: Okashi édességbolt Szomb. Dec. 03, 2011 5:33 am | |
| [Ismerős ismeretlen vagy ismeretlen ismerős? – Nobu-chan és Michi-chan találkoznak *.*] Hát az úgy volt… végül is közösben túléltük Nobu-channal az esetet, mármint, hogy krátert ütöttem kedvenc édességes boltom, kisszerelmem falának tövébe, és mivel nem véletlen történt az eset, ezért aztán szegény Süttyő egészen közel került már ahhoz, bizony végső nyugodalomba helyezzük, pedig én nem akartam, mert elszontyolodtam, valahányszor az jutott eszembe, merre is megyünk mi ketten a Taichouval. Igaz ugyan, hogy, tudni illett, egy helyről, vagyis hogy majdnem, közben meg mégsem érkeztünk, de azt azért nem vártam, majd pont velem akar hazamenni, mert elég veszélyt hoztam szegényre már így is, nem akartam, még inkább kockáztassa testi épségét csak miattam. Édes Cukiságot így is elrontottam már megint, pedig annyira édes volt, megölelgetett, és rettentő jól esett, és a gyerekekkel is… wuuuuh… *.* Annyira odavoltam, ahogy a kicsikkel foglalatoskodott, csak úgy törpejárt, meglepő, de így is elég magas volt, és jahaj, nem tudtam túlságosan értelmesen viselkedni a közelében. Nem mintha máshol, mások társaságában tudtam volna, de nem éreztem magam ilyen furán, most meg még a lábaim is árulókként hullámzó kiskígyót játszottak, és egészen gumisan kezdtek el kiolvadozni alólam, hogy csak pörgött kicsi fejem a kicsi vállam körül, és nagyon boldog könnyűséggel emelkedett ismeretlen rózsaszín fellegek közelébe, hogy kicsi lufi legyen madzagját Nobu-chan kezére erősítve, nehogy elveszítse. Szóval így imbolyogtam össze meg vissza, meg megint körbe, hogy aztán már csak azt vettem észre, megint annyira ”sajnálomszegényt!T.T” Nobu-chanon lógtam, és eszemben sem volt elengedni, csak boldogan ölelgettem, mint valami levakarhatatlan matrica. Hiába guggolt, valahogy mégis sikerült úgy benyomorgatni, csak kapaszkodtam a nyakába, és bomoltam minden felé, hogy kicsi fejem körül hatalmas piros izék repkedtek, csak annyira nem tudtam kinézni, hogy végül aztán elvonódott figyelemmel pislogtam óriási szemekkel Éditaichou-chan arcába olyan nagyon közelről, hogy egyenes vonalú élő adásban láthatta, hogy lesz egyetlen pillanat alatt vörös a fejem, de annak is a leglehetetlenebb színe. Olyan igyekezettel kotortam volna hátra, hogy lábaimmal mit sem törődve, csak elengedtem Nobu nyakát, aztán zutty, már le is tottyantam a hátsómra, és sürgősen sok bocsánatkéréssel, néztem mindent, ami létezett, hogy süllyedjek el. Kicsi szerencsétlen balesetben végül senki sem vesztette életét, és én olyan merész mutatvánnyal csillogtattam meg, hogy porfelhőkészítésben mekkora tehetséggel áldott meg az ég, szinte büszke lettem volna magamra, ha nem hallom meg Nobu-chan befulladt beszédét és beszédes fullákolását. o_O Rettentő bűntudatom miatt most épp ellenkezőleg színeződött arcom, és falfehéren fénylett, mit tettem Nobuval, hát mégsem éli túl a délutánt, pedig már annyira reménykedtem benne. T-T Egyszerűen nem akartam elhinni, meg tudni sem, hogy én voltam, aki ha nem is tette el teljesen a lába alól, akkor is örök életére kitartó tüdővészbe sodortam, vagy súlyos fejsérülésbe kergettem, de… MOOOOH! T~T Atyaisteeeen! o.O Mégiscsak kitettem a lábát is alóla, nem hiszem, hogy még létezne ilyen gonosz némber, mint én. T~T Remegő ajkakkal néztem, hogyan borul össze, mint egy rozoga kártyavár a legédesebb fiú, ééés… majdnem az első fiú, akit megismertem, mikor egyszer csak már hipp-hopp fel is kelt, és nagyon tevékenyen tenni kezdett, én meg csak álltam tovább, remegő lábakkal, hatalmas szemekkel, és rengeteg aggódó, pirosan villódzó, ugrizó kérdőjellel fejem fölött. Épp készültem aggódó nagymama módjára homlokát tapogatni, mikor rám nézett rettentő szomorúan, és megszakadt a szívem. Úgy nem sok mi volt, amit hallottam, és el is jutott a tudatomig, amiről beszélt, de valami olyasmi volt, hogy nem gondoltam rajta, vagy hogy…? ![Surprised](https://2img.net/i/fa/i/smiles/icon_surprised.gif) Teljesen leblokkoltam, mert most jöttem rá, hogy itt a vége, aztán fuss el véle, és-és-és, én nem akartam, annyira nem, hogy nagyon nem. Amit még nem akartam szintén, az a gonosz könnyek megállíthatatlan vad csobogása volt, ami igazából csak azt jelentette, hogy először teljesen könnyes szemekkel lélegeztem asztmás mongusztát utánozva nagyon is mélyeket, és végig csak azon voltam, hogy ne sírjak, nem sírjak, hogy aztán addig pislogtam, ki nem folyt az első könnyem, onnantól meg veszett menet volt, hiába is mondogattam magamnak, hogy kár siratni az aludttejet. Nem akartam én bömbölni, meg zavarba hozni Nobu-chant, pedig tudtam, hogyha meglátja majd valaki az utcán, hogy én iszonyatos lendülettel itatom az egereket, szegény taichou biztosan nagyon kellemetlenül fogja érezni magát. T-T Idő közben kicsi zombiként átevickéltem Nobu-chan oldalára, ahonnan nézhettem, mit csinál, miközben Süttyő kis gitárhősünket is láttam. Olyan kis aranyos volt, ahogy pihengetett, miközben felette gondos kezek gyártottak egy piciri keresztet dínós ragtapaszból eszkábálva. *.* Halvány mosollyal arcomon, hogyan tevékenykedik a csodásan kedves fiú, és hiába bőgtem óvódás kisgyerek módjára, még mindig éreztem a csomó sok gonosz kispillangót a gyomromban repkedni iszonyatos szárnyakkal pörölni. - Ööö~öhm… - adtam hangot véleményemnek kicsit magasabb hangú nyöszörgéssel, mint szokásom volt. – Én semmihit… nem, és igen, és… T-T – nem tudtam, mit is, aa~ahogy is, én csak, csakis annyit akartam, hogy nem is tudtam. Csak nem akartam elengedni Nobu-chant, mert annyi mindent tudott, és annyira kedves volt, és nem akartam egyedül maradni, mert olyan szép nap volt, nem akartam éjjel megint rosszat álmodni, és rosszul aludni, és semmi egyebet sem, mert féltem. Erre most lett egy hősöm, akit haza kell engednem. T~T De alig bambultam bele a szörnyű jövőbe, hangja máris felhangzott, amitől kicsit jobban éreztem magam. – Én el… sze-szeretnék veled eljönni, e-eljövünk.? T~T – dadogtam két szipogás között, kicsit kérdő felhangot is adva mondókámnak. Fogalmam egy szál se volt, még lufi fejemben sem, ami most kipukkant egy kicsi időre, hogy mennyire bátor lehet a Nanabantai taichou, de úgy tűnt, legalább, mint az oroszlán, olyan bátor, ha nem jobban, mert még alig ismert, már akkor majdnem meghalt, és most, hogy egyre több ideje ismerjük egymást, már egyre bizonyosabb, hogy súlyos életveszélyben forog, mikor velem van. T-T És ennek ellenére mégis velem szeretne jönni, el sem tudtam, hinni, mégis megtettem, mert egy pillanat múlva már egész megkönnyebbültem, a mellkasomat sem szorította és nyomta agyon a sírhatnék,és már kezdett apadni a vízutánpótlásom is. Míg így elvoltam, éppen csak nagyon óvatosan segítettem ujjaimnak olyan mellékes tevékenységként elföldelni Süttyőt, és még néhány könnyet hullatva néztem fel Nobura. - Ez nem igaz! °O° - szólaltam fel rögvest, hogy megcáfoljam a kapitányt önvádjában, és mindenféle bűntudattól nehezedő felhőt elűzzek feje fölül. – Én… szerintem is ideje lenne mennünk, és tudom, hogy… hogy is tudom, a… azt tudom, hogy nem akarod csak úgy itt hagyni Süttyőt, de hát hamarosan visszajövünk, és pihennie kell, mert nagyon hosszú napja volt, míg elkészült. ^.^” – magyaráztam, és arcomat törölgetve feltápászkodtam. – És! – fogtam teljesen váratlanul beszédbe, mert majdnem elfelejtettem, amit a legjobban szerettem volna, és amiről titkon végig reméltem, hogy bekövetkezik, és nem fog helyette lábát nyakába kapva kengyelfutó gyalogkakukk menekülést produkálni. – Szeretném, ha elkísérnél. *°*Ezután bár kissé kipirulva, de de félig Nobu-chant, félig Süttyő nyughelyét figyelve búcsút intettem a kicsi halomnak, és megígértem, minél hamarabb meglátogatjuk, aztán már el is indultunk, meglepő módon elsőre a jó irány felé, legalábbis egy rövid útszakaszon. Kicsit bajos volt, de megoldottuk a dolgot, vagyis úgy rémlett, szóval csak elsétáltunk a naplementébe, és méh szabadságot sem kellett kivennünk másnap, ami egész jó jelnek bizonyult a tájékozódási képességeinkkel. ^.^ Nagyon szépen köszönöm a játékot! *3*- Spoiler:
És ne haragudj, hogy ilyen sokáig várattalak a záróval. :/ Remélem, Nobu-chan azért nem lesz nagyon mérges Michire. xD
|
| ![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) | | Chiruochiba Airisu 4. Osztag
![4. Osztag 4. Osztag](https://i.servimg.com/u/f45/12/95/22/82/4oszta10.png)
![Chiruochiba Airisu](https://2img.net/u/3315/58/29/07/avatars/1267-37.jpg)
![Férfi Férfi](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_gender_male.gif) ![Horse Horse](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_chinese_horse_1.gif) Hozzászólások száma : 202 Age : 118 Tartózkodási hely : Talpa és haja között. Registration date : 2012. Feb. 01. Hírnév : 2
Karakterinformáció Rang: Kapitány Hovatartozás: Gotei 13 Lélekenergia:
![Okashi édességbolt - Page 2 Cl0te](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/cl0te.jpg) ![17600/30000](https://2img.net/h/oi39.tinypic.com/15i70hs.jpg) ![Okashi édességbolt - Page 2 29y5sib](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/29y5sib.jpg) (17600/30000)
![Okashi édességbolt - Page 2 _](https://2img.net/i/_.gif) | Tárgy: Re: Okashi édességbolt Vas. Feb. 05, 2012 4:35 am | |
| Egy nem várt találkozás. Fedezzük fel Seireitei-t. Ta..ki úgy tűnik, hogy a gyümölcsös édességeket szereti. Remélem lesz majd neki is valami finomság. Az utunk nagyon csendesen telik. Hát, igen, nem vagyunk éppen valami szószátyárok. És Cifra ruha-chan is hallgat, úgy tűnik, hogy ma még nincs sok kedve bölcselkedni. Azon a pár alkalmon kívül, amikor Ta..ki-val kapcsolatban, illetve szemben voltam kicsit illetlen. - Igen, ez így van. És tudod Airisu-chan, ha az ember, legyen igazából shinigami, zanpakuto szellem, vagy akár hollow, ha nem tud értelmesen megszólalni, értelmes dolgot mondani, vagy legalább valami hasznosat, akkor inkább hallgasson! Nem sokkal az előtt, hogy az édesség boltot meg láthattuk volna Ta..ki véletlenül neki ment egy nagydarab shinigami-kunnak, ezt akkor vettem észre, amikor így kiált: - Nekem jöttél he? Ta..ki a földön ült a nagydarab előtt, aki lenézett rá és ezt felelte: - Neked. - Airisu! Ez az alak lehet, hogy szándékosan ment neki Taki-nak, hogy harcot provokáljon ki belőle! De te még most le tudod állítani. Nyugalom Cifra ruha-chan! Ta..ki megtudja védeni magát, elég erős, de ha tényleg elkezdenének harcolni, akkor majd leállítom őket. Ta..ki valószínűleg meglátta, megérezte, hogy erősebb nála a nagydarab, de az is lehet, hogy ez csak a szokása, így miután végigmérte a nagydarab shinigami-kun-t felállt, leporolta magát és csak ennyit mondott: - Oké. - Jól vagy, Ta..ki? Miután Ta..ki válaszolt a kérdésemre ő is egy kérdést tesz fel nekem: - Mond csak Airisu, te már beköszöntél a kapitányodhoz, vagy a hadnagyodhoz? Hoppá! Ezt még nem tettem meg! Így csak ezt tudtam válaszolni neki: - A mai körbenézés utánra terveztem, hogy benézek a hadnagyomhoz, mert úgy hallottam, hogy a kapitányasszonyom nagyon elfoglalt egy dolgával, és ezért nem biztos, hogy az irodájában találom. És te? - Ezután én is észreveszem az édesség boltot. És mire Ta..ki válaszol, már ott is vagyunk. Már a kirakat ezerféle finomsággal van teli rakva, de könnyen tudom visszatartani, hogy kitörjön belőlem a gyerek. A legfőbb indok rá, hogy egy vaníliás édesség sincs a kirakatban, ezért nagy lelkesedéssel így szólok Ta..ki-nak: - Ta-kun! Gyere, menjünk be! - És én már ekkor félig bent is vagyok. Odabent, viszont már kitör belőlem a gyerek, mert, ahogy beléptem a szememmel rögtön kiszúrtam azt a polcot, ami teli van a vaníliás édességekkel, így, mint egy gyerek rohantam visítva oda. És hatalmasakat nyelve bámultam kedvenc édességeimet hatalmas csillogó szemekkel. Azt, azt, és azt, és azt is, jaj, de jó lenne mindet végig kóstolni. De biztos, hogy egyik sem lehet olyan rossz, hiszen mind vaníliás. Na, jó az a vaníliás-csokis izé nem kell! Hogy lehet ilyen finomságot elrontani olyan csúfsággal? - Na, de Airisu-chan! Kérlek! Ne beszélj így a csokoládéról, mert lehet, hogy te nem szereted, de Misa-chan oda volt érte! Ebbe ne keverd bele Misa-t! Rendben? Vagy azt akarod, hogy haza vigyelek és a továbbiakban nélküled folytassam a sétát? - Bocsánat, hogy ilyen érzékeny, fájó pontodra sikerül rá tapintanom. De ha szabad megjegyeznem, akkor az a édesség olyan, mintha csak neked és Misa-chan-nak készült volna, vagy mintha rólatok mintázták volna! Biztos szépek, aranyosak voltatok együtt! Tényleg olyan, mintha Misa-val együtt ülnénk a háztetőn és bámulnánk a messzeségbe, de neked nem szabad ilyeneket mondanod! Mi csak testvérek voltunk! És kész! Valahogy mégis volt fantázia abban a csúfságban, így már csak azt méregettem, hogy meg vegyem-e vagy sem.
|
| ![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) | | Kaminari Taka 3. Osztag
![3. Osztag 3. Osztag](https://i.servimg.com/u/f45/12/95/22/82/3oszta10.png)
![Kaminari Taka](https://2img.net/u/3315/58/29/07/avatars/1268-89.jpg)
![Férfi Férfi](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_gender_male.gif) ![Monkey Monkey](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_chinese_monkey_1.gif) Hozzászólások száma : 128 Age : 31 Tartózkodási hely : Mosonmagyaróvár Registration date : 2012. Feb. 02. Hírnév : 7
Karakterinformáció Rang: 3. tiszt Hovatartozás: Gotei 13 Lélekenergia:
![Okashi édességbolt - Page 2 Cl0te](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/cl0te.jpg) ![18000/30000](https://2img.net/h/oi39.tinypic.com/15i70hs.jpg) ![Okashi édességbolt - Page 2 29y5sib](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/29y5sib.jpg) (18000/30000)
![Okashi édességbolt - Page 2 _](https://2img.net/i/_.gif) | Tárgy: Re: Okashi édességbolt Hétf. Feb. 06, 2012 10:14 am | |
|
Egy nem várt találkozás. Fedezzük fel Seireitei-t. - Jól vagy, Ta..ki? -Persze megvagyok. - Néhány pillanattal később, mikor már messzebb kerültünk folytatom.- Belemerültem a vázlatolásba ezért nem vettem észre. Nem lett volna jó balhézni ilyen hamar, tuti megkaptam volna a magamét a hadnagyomtól, vagy a kapitányomtól, ha egy ilyen alakkal összetűzésbe kerül. Gondolom független a végeredménytől, amúgy sem szeretek harcot kezdeményezni. - A mai körbenézés utánra terveztem, hogy benézek a hadnagyomhoz, mert úgy hallottam, hogy a kapitányasszonyom nagyon elfoglalt egy dolgával, és ezért nem biztos, hogy az irodájában találom. És te? -Én is a mai nap folyamán terveztem. Mellesleg...-Itt elhallgat, mert épp megérkeztek az édességbolthoz. - Ta-kun! Gyere, menjünk be! Csak bólintok, és szorosan követem. Ha a kirakat látványa meglepte, akkor most teljesen le van nyűgözve. Esélytelen lett volna bármiféle próbálkozás is a közönyösség fenntartására a továbbiakban, így hát hagyta magát sodródni az árral, polcról polcra, édességről édességre vándorolt tekintete, s észre sem vette, hogy telik az idő. Ez is de finom lehet, oh ott egy csokiszobor, amott meg étcsokoládésok vannak... Nem-nem-nem-nem, uralkodj magadon, ezek csak édességek! Mikor már nem tudja hová kapja a fejét ránéz barangolótársára, hogy ő mire jutott. Halkan mellé lépek, majd én is nézegetem azt az édességet, amit ő. -Szóval az... Nem is rossz választás, biztos finom. Azt már mondtad, hogy vaníliás, de azon belül mi szerint választasz? Ennyit nem tudsz megkóstolni, az biztos. Nekem a golyó alakúak jönnek be jobban, sőt van egy ami már legendaszámba megy! - Már vetül is a csokigolyók felé. Elveszek egy zacskót, és miközben tovább magyarázok két marékkal rakok bele, egy csokis külsejűt, és egy vaníliásat. - Hallottál már a szivárvány csokigolyóról? Annyira finom, kemény csokiból van a külseje, hat réteg, mindegyik különböző rétegű, és az utolsó a töltelék. Áh, megvan! Odalép a pulthoz. A csomagját, mint aki tökéletesen hajtott végre egy hatalmas küldetést lerakja. - Ez lenne - Mosolygok, és veszem elő a pénzes erszényem. Kinyitom, majd kezembe öntöm az aprót. Azaz csak önteném, de a kevés poron kívül ami az alján volt, nem jön ki semmi. Nagy szemekkel pislogok kettőt-hármat. - Ez meg? - Máris kutatok kifordítom az egyenruhám bal ujját, és az utólag belevarrt erszényszerűséget kutatom át. Itt sincs semmi. Bosszankodva folytatom, a zoknim belsejét nézem át, majd miután mindent átkutattam, sóhajtok egyet. Előkaparom a vázlatfüzetem, és a vastag borítóján belülről keresek egy kis rést, ott kibontom, és kiszedem belőle azt a keveset amit ott tartogattam. Teljesen megsemmisülve nyújtom át a titkos vésztartalék elrejtett részét. Amint fizettem megragadom a zacskót, s a szerzett zsákmány miatti öröm azonnal elhessegeti az iménti megsemmisítő csapás fájdalmait. -Szívesen adok majd belőle! - Mondom egy kicsit furcsa kiejtéssel, mert már a számban van az első. Furcsa arckifejezés, után kissé gondolkozóba esem, majd megszólalok. - Azt hiszem mellényúltam. Különös íze van, de egész jó! - Még be sem fejeztem a mondatot, már repül is a következő egyenesen a fogaim éles karmai közé, melyek kegyetlen pontossággal hasítják félbe a félkemény csokigolyót. Mosolyom egyre szélesebb és szélesebb, majd szinte már bárgyú vigyorba vág át. Szemeim már csillognak a negyedik édesség után, és egyre lassabban haladok. Eljutok az ötödikig, majd nyújtom a zacskót Airisu felé. - Egyvél te is. Tök finyom, ki kell próbálnod. - Vigyorgok rá, és nem húzom el a zacskót. Ha eszel egyet először tényleg finom, akár csokisat akár vaníliásat vettél ki. Azonban mikor ráharapsz, rögtön megérzed az alkoholos belső tartalmát. Ha odanézel, ahonnan elvette láthatod, hogy négy üveg van azon a polcon. "Szivárványbonbon, a csoki hét istene."..."Szivárványbonbon a vanília hét istene."..."Likőrös csokigolyó."..."Likőrös vaníliagolyó." - Ezt a boltot mindenképp meg kell festenyem! - Mondom, s leülök az egyik sarokba, ahonnan jól látom. Előszedem ismét a vázlatfüzetem, majd elkezdem megrajzolni a vázlatot. Ami még így is hibátlanul megy, bár kicsit lassabban.
|
| ![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) | | Chiruochiba Airisu 4. Osztag
![4. Osztag 4. Osztag](https://i.servimg.com/u/f45/12/95/22/82/4oszta10.png)
![Chiruochiba Airisu](https://2img.net/u/3315/58/29/07/avatars/1267-37.jpg)
![Férfi Férfi](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_gender_male.gif) ![Horse Horse](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_chinese_horse_1.gif) Hozzászólások száma : 202 Age : 118 Tartózkodási hely : Talpa és haja között. Registration date : 2012. Feb. 01. Hírnév : 2
Karakterinformáció Rang: Kapitány Hovatartozás: Gotei 13 Lélekenergia:
![Okashi édességbolt - Page 2 Cl0te](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/cl0te.jpg) ![17600/30000](https://2img.net/h/oi39.tinypic.com/15i70hs.jpg) ![Okashi édességbolt - Page 2 29y5sib](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/29y5sib.jpg) (17600/30000)
![Okashi édességbolt - Page 2 _](https://2img.net/i/_.gif) | Tárgy: Re: Okashi édességbolt Szer. Feb. 08, 2012 12:39 pm | |
| Egy nem várt találkozás. Fedezzük fel Seireitei-t.
Csak nézem, nézem azt a vaníliás-csokis édességet, vagyis igazából úgy nézek ki, mintha azt nézném, de igazából a testvéreimmel és legfőképpen Misa-val közös balhéinkra, játékainkra, közös eseményeinkre emlékszem vissza. Ilyen emlék például, mint amikor a vízárus egész standját elloptuk hárman, Kira, Misa és én. Ennek a végeredménye az lett, hogy csak egy edénynyi vizet sikerült ellopnunk, a többi az akció alatt teljesen széttört, elfolyt. De ilyen emlék, mikor egyszer Misa-val tetőtől talpig sárosan állítottunk haza egy este, Sakura nővérünk leszidott minket, amiért sokáig el voltunk egy szó nélkül, és azért is, merthogy lehettünk képesek száraz időben így összesározni magunkat, és közben Akira bátyánk a háttérben félre vonult, mert alig bírta vissza tartani a röhögő görcsöt, amit akkor kapott, mikor haza értünk és meglátott minket. - Egyvél te is. Tök finyom, ki kell próbálnod. - Zökkent vissza a valóságba Ta..ki hangja, ami most fura. Kicsit zavartan felé nézek, közben remélem, hogy semmi fontos nem ment el a fülem mellett, és látom, hogy vigyorog, akár a tejbe tök, ezért úgy gondolom, hogy nem mondhatott fontos dolgot, és azt is látom, hogy valami zacskót nyújt felém, amiből leginkább a csoki sza... illatát érzem, ezért mosolyogva, illedelmesen visszautasítom a szívélyes kínálást: - Köszönöm, Ta..ki, de én most nem kérnék az édességből, amit választottál! Aztán visszafordulok és elveszek egy ilyen vaníliás-csokis édességet, és oda viszem a boltos néninek, aki egy kicsit furán nézz rám, mert a vendégei általában gyerekek. - A vaníliás édesség a gyengém, a csoki meg - itt érzem, hogy egy kicsit elpirulhattam - Misa kedvence. Miután kifizettem meg fordulok, hogy megkérdezzem Ta..ki-t, hogy nagyjából merre felé menjünk tovább, de nem látom, ezért kicsit meg ijedek, de aztán kiszúrom az egyik sarokban, ahol egy füzetecskébe... ír? rajzol? Elindulok felé, és nagy meglepetésemre a boltos néni is, kinek kezében egy tál cukorka van. Nohát! A gyerekeket megkínálja ingyen cukorkával? Tényleg nagyon szeretheti őket! Lassítok, aztán megállok, s így kicsit távolabbról figyelem a történéseket, mi szerint is az boltos néni oda megy a sarokban ülő Ta..ki-hoz, felé nyújtja lehajolva a tálkáját és kedves hangján így szól hozzá: - Tessék, vegyél belőle nyugodtan kisfiú! Ta..ki, valószínűleg kérdőn nézhet a nénire és nem igazán értheti a dolgot. De az is lehet, hogy meg sértődik, amiért a néni gyereknek nézi. Bár jogosan nézheti gyereknek, hiszen még gyerek, de lehet, hogy már felnőttként kezelheti magát. - Csak szorongatod azt az édességet, vagy meg is kóstolod végre? - Kérdezte izgatottan Cifra ruha-chan. Hát persze, hogy meg kóstolom. És ezzel a lendülettel az arcomba nyomtam az egészet. Ez érdekes! Akár finom is lehetne, de nem mondanám rá, hogy rossz az íze. Nagyon érdekes, ahogy a csúnya csoki keveredik az édeni vaníliával. Így elviselhető a csoki is. Kár, hogy Misa nem kóstolhatja már meg. És megint sikerült annyira elkalandoznom a gondolataimban, hogy észre se vettem, hogy Ta..ki hogyan reagált a boltos néni által felkínált cukorkákra. És még a boltos néni is már újra a pultja mögött van. Így megindulok Ta..ka felé széles mosollyal az arcomon, ami ennek az édességnek szól, amiért ilyen jól egyesíteni tudta azt, amit Misa és amit én szeretek a legjobban. |
| ![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) | | Kaminari Taka 3. Osztag
![3. Osztag 3. Osztag](https://i.servimg.com/u/f45/12/95/22/82/3oszta10.png)
![Kaminari Taka](https://2img.net/u/3315/58/29/07/avatars/1268-89.jpg)
![Férfi Férfi](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_gender_male.gif) ![Monkey Monkey](https://2img.net/i/fa/subsilver/icon_chinese_monkey_1.gif) Hozzászólások száma : 128 Age : 31 Tartózkodási hely : Mosonmagyaróvár Registration date : 2012. Feb. 02. Hírnév : 7
Karakterinformáció Rang: 3. tiszt Hovatartozás: Gotei 13 Lélekenergia:
![Okashi édességbolt - Page 2 Cl0te](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/cl0te.jpg) ![18000/30000](https://2img.net/h/oi39.tinypic.com/15i70hs.jpg) ![Okashi édességbolt - Page 2 29y5sib](https://2img.net/h/oi43.tinypic.com/29y5sib.jpg) (18000/30000)
![Okashi édességbolt - Page 2 _](https://2img.net/i/_.gif) | Tárgy: Re: Okashi édességbolt Szomb. Feb. 11, 2012 1:47 pm | |
| Egy nem várt találkozás. Fedezzük fel Seireitei-t. Miközben rajzolom a vázlatom a szemem sarkából látom, ahogy a „néni” jön felém, majd lehajol nyújtja a tálat, és: - Tessék, vegyél belőle nyugodtan kisfiú! -Nem vagyok kisgyerek, de köszönöm. Tagadta,m de a hangomban nem ez hallatszott. Majd veszek egy szemet, és jóízűen elfogyasztom, miközben befejezem a vázlatom. Nyugtázva, hogy majd egyszer ezt is megfestem felkelek. Először a csokis zacskót veszem fel, majd nyúlok a vaníliásért. Azonban ekkor veszem észre, hogy egy szem van már csak benne a 3 meghagyott helyett. Ez az egy is hirtelen eltűnik egy csőr között. Most hogy megnézem a démont, aki kizsákmányolt látom meg, hogy ez kacsa. Egy kacsa... EGY KACSA?! Mi a fészkes fenét csinál itt egy kacsa? Ami fontosabb miért eszik ez csokit, és miért pont az enyémet?! Te átkozott. Hirtelen csak hebegek-habogok. Majd begurulok, és már jönnek is a szavak. -Hé!, há..eh.te...! Na megállj, most véged! Nyúlok érte, kicsit megszédülök, de a kacsa sincs jobb állapotban, arrébb repülne, de pofára esik két méterrel arrébb. Én eltúlozva a dolgot, egy shunpo-val vetem rá magam, kivergődik a fogásomból, majd orron harap. Odakapok az orromhoz, ekkor megböki a szememet. Mi ez a ninja kacsa? Folytatom ádáz harcomat vele, nekiesünk az egyik polcnak. Három üveg zuhan felém. Kettőt elkapok a kezemmel, a harmadik viszont gyomorszájon vág. Oldalra legurítom óvatosan a hasamról az üveget, gyors vissza rakom, és már folytatnám is a dolgot, mikor az állat támad. Bárki is próbálta megfogni nem sikerülhetett neki. Azonban, mikor odaér a lábamhoz már nagyon szédülhet, majd egy hirtelen mozdulattal ráborul a lábamra. Látszik rajta, hogy él. Úgy tűnik elaludt. Ezen hangos nevetésbe török ki, és kijelentem. - Dr. Tás, mostantól az én társam! Majd felkapom és megsimogatom. Miután megsimogattam, szorosabbra húzom a derekamnál, a ruhát, és berakom, úgy, hogy a hasamnál legyen. Majd odamegyek, ahol előbb kivettem a csokikat, és ránézek a címkére. „Likőrös vaníliagolyó „ Ekkor elsápadok, és gyors odébb lépek. Ránézek a másikra. „Likőrös csokigolyó”. Egy nagy nyelés után gyors még egyet oldalazok. Ezt jobb lesz, ha elajándékozom majd valakinek. Úgy tűnik Airisu nem szereti a csokis dolgokat. Nem értem. Nah, akkor vegyük meg gyorsan azt, amit kellett volna, meg egy kicsit Dr. Tás-nak is. Belemarkolok a "Szivárványbonbon, a csoki hét istene." feliratúba, majd keresek egy apró szemes natúr csokigolyós tárolót. Ebből is veszek egy marékkal. Odalépek a pulthoz szépen mosolygok. - Ezt még nekem, és ezt pedig Dr. Tás-nak. A lábbelim talpát meghajlítom, majd megjelenik egy apró rés rajta. Azt szétnyitva kicsit vacakolok vele, és kihúzok egy újabb adag pénzt, bár nem túl sok fért el ott. Fizetek, és mint a gyerek, aki most kapott egy új állatkát vigyorogva lépek Airisu elé. Bár belegondolva, egy gyerek most szerzett magának új állatot, és akárhogy is próbálnám tagadni ezt, lehetetlen lenne. -Éhes lettem, nem megyünk enni valamit? Ha ránéz a kacsára, akkor gyors elé teszem a kezem.- NEM ŐT! - majd indulnék kifele, aztán eszembe jut, hogy még azt se tudjuk merre. -Néni tessék mondani hol találunk egy helyet, ahol megebédelhetünk? - A Kumo éttermet tudnám ajánlani. Majd röviden elmagyarázta, hogyan találunk oda. Ezután, ha Airisu is egyetért elindulunk oda. Közben nagy vidáman nézegetem az új barátomat. Bent az étteremben, igyekszem nem feltűnően viselkedni. Mire odaérünk nagyjából ki is tisztul a fejem.
|
| ![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) | | Ajánlott tartalom
![Okashi édességbolt - Page 2 _](https://2img.net/i/_.gif) | Tárgy: Re: Okashi édességbolt ![Okashi édességbolt - Page 2 Empty](https://2img.net/i/empty.gif) | |
| |
| ![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) | | |
| |
|